i45 
Skär stenar, så sammansatte som de fyra 
nyss anförda exemplen visa, hafva det gemen- 
samt, att de vid röstningen mycket lättare släp- 
pa sitt svafvel än de af srdra klassen. Man kän- 
ner väl ännu allt för ofidlkomligt vilkoren för 
en lätt röstning samt producterna dervid under 
olika perioder, eller vid olika omständigheter, 
men den erfarenhet man redan äger har visat, 
att jii svafvelrikare en skärsten är, eller rättare 
ju mera FeS den innehåller, ju skyndsammare 
går dess röstning. Man ser denna erfarenhet 
dagligen förnyas vid den vanliga vändrostnin- 
•gen. Den i gröfre bitar sönderslagna skärste- 
nen rostar pä den första och andra elden van- 
ligen ganska svagt; deremot går afsvaflingen vi- 
da starkare på 3:dje och ^:de eldarne. Orsaken 
härtill är den redan i det föiegående omnämda 
märkvärdiga egenskapen, som skärstenarne haf- 
va gemensam med de kopparhaltiga kismalmer- 
na, att vid röstning öfvergå till nya svafvelrika- 
re föreningar inom ett afrostadt skal. Först på 
2:dra och 2:dje eldarne är det egentligen som 
dessa nya bildningar uppstå. Då skärstenen 
sönderslås för hvarje af de följande eldarne 
blottas de svafvelrika kärnorne, och dessa bi- 
draga till den starkare afsvaflingen, som äger 
rum hufvudsakligen på 3:dje och 4'^-^ eldar- 
ne. Bildningen af sådane högre svafvelför- 
eningar vid skärstenars röstning, synes icke va- 
ra tillfällig, utan bestämdt tillhöra sjelfva pro- 
cessen. Vid försök att rosta skärsten i flamugn 
och hvarvid skärstenen varit sönderbokad, dels 
till storlek af nötter, dels till mindre än hamp- 
frö, har hvarje af dessa, äfven den minsta se- 
dan en viss period af röstningen förflutet visat 
alldeles enahanda förhållande. Inom ett mer 
