i6i 
c. Lösningen i saltsyra mättades med cau- 
stik ammoniak, som, i litet öfverskott tillsatt, 
fällde jernoxid och lerjord, hvilka tillsamman 
vägde 0.0-76, och med caustikt kali delades i 
o.o5 jernoxid och 0.026 lerjord. 
d. TJr den med ammoniak fällda vätskan, 
gjord lindrigt sur med ättika, fällde vätesvafladt 
svafvelammoniuni svafvelnickel, som rostad väg- 
de 0.001 gr. Oxalsyrad ammoniak utfällde se- 
dan kalkjord, som bränd utgjorde o.o365 kolsj- 
rad kalk, hvarefter sedan med kolsyradt kali, 
i stort öfverskott och i kokning tillsatt, fälldes 
kolsyrad talkjord, som glödgad vägde o. 10 gr. 
var något brunaktig och löstes i saltsyra med 
utveckling af litet chlor. Lösningen afdunstades 
till den fria syrans förjagande och fälldes med 
blodlut, som gaf en hvit fällning, hvilken glödgad 
vägde 0.07, svarande emot 0.024 manganoxid. *— ^ 
Som vid sammanräkningen af dessa bestånds- 
delar uppkommer en förlust, och som med salt- 
syra ur stenpulvret utdrogs spår af både kali 
och natron, så sönderdelades i gr, slamma dt 
st^npulver med kolsyrad baryt, och med vanlig 
behandling erhölls, under i öfrigt nära lika mängd 
af de öfriga beståndsdelarna som i nu angifna 
försök *), o.o56 gr. saltsyradt alkali, som gaf 
0.108 gr. chlorkalium-platina , svarande emot 
0.0208 gr. kali och 0.012 natron, på 100 d, 
stenpulver. 
') Vid denna analys erhölls ända till 42 proc. kiseljord, 
hvaraf således skulle synas, som härrörde förlusten i 
nedanstående sammanställning från kiseljord, stannad 
i den vätska hvariir talk jorden utfälldes. 
K, K A. Handl. 1828^ Su L 1 3 
