iägsna, synes mig i synnerhet cle kroppar, livil- 
ka vanligen jemte li varandra uppställas vid bör*- 
jan af den electronegativa ordningen, på ett emi- 
nent sätt lemna tillfälle att tillämpa nyssnäm- 
de åsigter. 
Den egenskap syret äger, såsom syrabildan- 
de och basbildande princip, var länge känd och 
ådagalagd, och man ansåg lika länge samma prin- 
cip såsom ett nödvändigt vilkor i sammansätt- 
ningen, för att en kropp skulle vara eller be- 
traktas såsom syra eller såsom saltbasis. Den 
liyare åsigten om saltsyrans sammansättning, upp- 
täckten af iod, bestämmelsen af ammoniakens 
beståndsdelar o. s. v, förde oss ett godt stycke 
längre på vägen till kännedom af livad med sy-^ 
ra och med saltbasis förstods eller borde för- 
stås. Men det borde ej kunna blifva dervid be*^ 
roende; och kännedomen af nyssnämde facta, 
som för ögonblicket blott visade undantagen i 
den förut antagna satsen, men icke ännu antyd- 
de några allmänna resultater, kunde icke annat 
än på tiden leda till kunskap om mera generel- 
la satser och mera consequenta naturlagar. 
Den stora likhet, som chlor syntes mig äga 
med syret, i afseende å eldfenomenet och an- 
dra förhållanden då en kropp förenades med det 
samma, äfvensom naturen af nämde kropps för- 
eningar med metalloider och electronegativa me- 
taller , hvilka föreningar i ett eller annat afse- 
ende syntes mig begåfvade med egenskaper af 
syror, förde mig på den tanken, att dessa chlor- 
föreningar borde bilda salter, och att baserne 
för sådana salter, i händelse de existerade, ej 
kunde vara andra än samma elements förenin- 
gar med electropositiva metaller. Till stöd för 
denna tanke fästade jag min uppmärksamhet vid 
