I Si 
densamma såsom tom, erhölls vigten af den elo- 
ctropositiva metallens ehlorid, och genom samma 
förfarande med den öfre afskurna delen af ap- 
paraten bestämdes vigten af qvicksilfverehlori- 
den. Hvad som utgjorde skillnaden emellan sum- 
man af vigterna af båda dessa chlorider och den 
till analysen tagna saltets qvantitet, öfverens- 
stämde i alla försöken så nära som möjligt med 
den tillökning i vigten förlaget erhållit, och ut- 
gjorde vattenqvantiteten. 
Den enklare apparat, sam jag sednare och 
till de flesta analyserna användt, utgjorde en af 
ett glasrör om ~ tums diameter utblåst kolf af 
omkring 6 tums längd med kula i botten och 
en kulformig utvidgning i öfra delen, samt hal- 
sen utdragen så att mynningen var ungefär af 
I tums diameter, på sätt Fig. 2 utvisar. Ana- 
lysen verkställdes på följande sätt, som törhän- 
da vid första påseende skulle kunna anses nog 
ungefärligt, men som likväl noggrant användt 
i sjelfva verket gifvit noggranna och pålitliga re- 
sultater: saltet insattes i den tarerade appara- 
ten och vägdes, h varefter en liten, icke fullkom- 
ligt slutande kork insattes i mynningen. Genom 
kulans lindriga uppvärmning öfver spritlampa 
utjagades nu kristallvattnet, tills det samlat sig 
i den öfre delen af kolfven, der den nämde ut- 
vidgningen hindrade det att åter nedrinna. Om 
apparaten nu efter afs val ning vägdes, fann man 
att ingen märklig minskning i vigten uppkom- 
mit, och att således inga flygtiga delar trängt sig 
ut genom mynningen. Det i öfra delen af kolf- 
ven samlade vattnet borttogs med sugpapper el- 
ler ock utdrefs genom ganska lindrig uppvärm- 
ning, hvarvid antingen intet eller blott ett knapt 
märkbart anflog af qvicksilfver-sublimat åter- 
