derneslandet löst från ett politiskt system, som 
af tidens fordran för dagen ogillades. Med hvilken 
sorgfålligliet Frih. Ehrenheim sökte afbÖja de olyck- 
liga följderna af detta system, kan inhämtas af 
fiere politiska handlingar som af honom utfär- 
dades till de du anfallande makterna. Hans Z>e- 
claration vid Ryska armens infall i Finland, af 
d. II Mars 1808, med åtskilliga diplomatiska 
Bref och noter i ämnet, samt hans Réponse ä 
la Déclaration de guerre du Danemarc ^ d. 
Ii Mars 1808, vittna alla om hans rena foster- 
ländska nit och bemödande att upprätthålla Sta- 
tens värdighet och lugn. De föreställningar som 
han, frimodigt ehuru fruktlöst, sökte gÖra gäl- 
lande inför Monarken, kunna icke ur handlingar 
framdragas. Men de bevittnas af män, som, med 
honom samtidigt, omgåfvo den skakade thronen. 
Ett efter Pvegements-förändringen fortfarande 
förtroende till Frih. Ehrenheims upplysta råd och 
skicklighet bevisar ytterligare sanningen af det 
anförda. Redan d. i3 Mars 1809 kallades han 
till ledamot i Conseljen hos d. v. Riksförestån- 
daren. Han undandrog sig också icke detta smick- 
rande men brydsamma kall, och deltog i de all- 
männa angelägenheterna, till dess en efterträdare 
hann utses, då Canzli-Presidenten Frih. Ehken- 
HEiivi nedlade sitt embete, d. 27 Mars s. å. 
Sedermera emottog Frih. Ehrenheim icke nå- 
gra andra allmänna befattningar, än dem Stän- 
ders förtroende och vetenskapliga Samfunds val 
tillade honom. Han var vid 1 8 1 7 års Riksdag le- 
damot af Constitutions-Utskottet, och blef både då 
och 1823 utsedd till Fullmäktig i Riksens Stän- 
ders Bank. 
TillPraeses i Kongl. Vetenskaps- Academien, 
hvars Ledamot han, varit sedan d. 3 Febr. 1802, 
valdes 
