22 
grått, blir i glödgning svagt dragande åt kyller- 
färg. Egentlig ojigt = 2,68 (efter Hisinger 
= 2,62). i^ör Blåsrör: tunn skärfva blir ge- 
nast hvit, spricker och får jordaktig yta; smäl- 
ter med ringa pösning i kanten till glas; blir 
blå med kobolt-solution. Den svarta smälter 
lättare, och med mera pösning, än den bruna 
artförändringen. Ger med Jliisserne svagt jern- 
färgadt glas. / kolf upphettad ger vatten och 
blir grå. Det organiska ämnet, som vidlåder 
de fleste talk-silicater, och som i öppen luft 
kan bortbrännas, hindrar här, medelst sitt ko- 
lande, den hvita färgen att framkomma. Är 
profvet pulveriseradt, samt ej fÖr ringa, och 
glödgningen uthållande stark, kommer till slut 
vatten, som ger fläck på glaset, utan att angripa 
det, rodnar lackmuspapper samt bleker, med 
dragning åt gult, fernbockspapper. 
Den method jag vid analysen användt,har 
varit den vanliga för talk- och lerjord-haltiga 
fossilier: Efter bränning med alkali och lösning 
i saltsyra, samt kiselsyrans afskiljande genom 
gelatinering och intorkning, utfälldes lerjord 
och jern-oxid med kali-bicarbonat, som i den 
tillräckligt sura, men iitspädda vätskan, lemna- 
de de alkaliske jordarterne i förening med kolsy- 
ran, tillika med något mangan och en ringa del 
jern. Efter syrans afdrifvande, frånskiljdes oxi- 
derne med hydrothyon-ammoniak; derefter; kalk- 
jorden med oxalsyrad ammoniak, samt slutligen 
talk] orden, med kolsyra dt kali i värme och flere 
efter hvarann följande inkokningar. Den i vät- 
skan qvarhållna sista portion talkjord utfälldes 
med caustik ammoniak och phosphorsyradt na- 
tron, hvaraf uppkom det dubbelsalt hvars talk- 
jords-halt, efter glödgning , är = 36,67, men hvil-^. 
