36 
Vi skola nu anställa några betraktelser öf- 
ver detta empiriska resultat. Att den solida åter- 
stoden af det inkokade vattnet vägde i.SaS i 
stället för 1.6 liärflyter af de d^ri befintliga saW 
ternes kristallvatten. Om nu åter 634-27 d. vat- 
ten hålla 1.6004 fasta ämnen, så hålla 100 d. 
vatten 2.523 eller i procent, hvilket också in- 
stämmer med vattnets egentliga vigt, som är 
1002.55. 
Den funna qvantileten af chlor borttager 
en qvantitet basis hvars syre är 0.0026, hvarfö- 
re således återstår for svafvelsyran 0.178 som 
+ 5 = 0.89 eller så nära den funna qvantitet en 
som man kan vänta sig. 
Sammanlägges de eldfasta alkaliernes syre- 
hatt, med den syrehalt som ammoniaken repre- 
senterar, så uppkommer 0.0 1 53, som x 3 = 0.045.9, 
hvilket åter är nära lerjordens halt af syre. Då 
denna jorden af här befintliga baser är den sva- 
gaste, så måste den vara förenad med den sva- 
gaste syran, d. ä. chloren, som afdrager o.oo55 
lerjord, hvars syrehalt 0.0026 afdragen lemnar 
0.0464 för basens syre iden svafvelsj-rade lerjorden. 
Men då lerjorden med alla tre dessa alkalier 
och med svafvelsyra bildar alun, i hvilken jor- 
dens syre är 3 gånger alkali ts, så följer att vatt- 
net, jemte chlor-aluminium (^saltsyrad lerjord), 
innehåller alun af de 3 nämda alkalierna, svaf- 
velsyrad kalk jord (^Gips), svafvelsyrad talk jord 
(^bittersalt) , svafvelsyrad jernoxidul (jernvitriol), 
svafvelsyrad manganoxidul och svafvelsyrad zink- 
oxid, de båda sistnämda i högst ringa qvanti- 
teter. 
Det raisonnerade resultatet af dessa försök 
Kitfaller då till 
