8i 
form, och röja ingen bladigliet, utan öfvergå i 
brottet från det jemna till det grofkorniga. Bla- 
digheten hos de kristallinska specimina visar flere 
genomgångar, h varibland man temligen tydligt 
upptäcker en, som är parallel med den sneda pris- 
mans basis, och en annan som är parallel med 
en linea, dragen emellan rhombens begge trub- 
biga vinklar. Färden askgrå med en liten drag- 
ning åt brunt, h vilken öfvergår till en smutsig 
kyllerfärg på ytan som varit i dagen. Ger 
rent hvitt pulver j, åt h vilket glödgning gifver en 
knappt märkbar skiftning åt rödt. Repar glas, 
repas af stål. Glansen obetydlig, skimrande 
emellan perlemor och vax. Knappt genomskinlig. 
Egentlig vigt 2,808. 
Blåsrörs -förhållande : Prof vet, utsatt för 
lågan, blir vid dess första åverkan rent hvitt, 
smälter derefter i kanten, der blå färg uppkom- 
mer med kobolt. Upphettadt på kolj, så väl ensamt 
som med flusser, bildar det omkring sig på 
underlaget en svag men tydlig ring af zink- 
rök. / kolf mörknar och ger vatten. För 
att kunna pröfva detta, glödgades en större 
qvantitet (^af de icke kristalliserade körtlar- 
ne) i en till fin spets utdragen kolf, hvarutur 
den uppdrifna vätskan upphämtades. De första 
dropparne reagerade surt, svagt, men synbart, 
på lakmuspapper, utan att förändra färgen på 
iiernbockspapper; de följande, upptagne på rod- 
nadt lakmuspapper, gåfvo der blå fläckar, hvil- 
ka efter torkning försvunne och således an- 
gå fvo ammoniak. I Borax löses profvet trögt 
till färglöst glas. I Phosphorsalt : likaså, med 
lemning af litet kiselsyra. Med Soda på kol g^r 
oklart slagg, som slutligen går ihop till kula. 
K, y, A. HandL 1827. Su /. ^ 
