1 86 
upphann ej sitt vanliga maximum, likväl var rör- 
ligheten återställd ifrån det föregående årets trög- 
het, så att oscillationerue nu utgjorde 2~t. mer 
än då. SV. vind hade som vanligt varit rådan- 
de 1826, 1827 hade V. öfverhanden, och gaf 
nu 32 stormar emot i3 då. Nordan återkom 
en tredjedel oftare än förut, och gaf detta år 
46 Stormar emot 33, 1826. I Jan. och Febr. må- 
nader voro östliga stormar rådande, så att 200 
fartyg flere veckor kryssade i Atlantiska haf vet för 
att uppnå Engelsk hamn, och ifrån Havre skrefs 
att 3oo hade samma Öde i myi>ningen af Ca- 
nalen. Det är märkvärdigt att sedan 181 2 har 
östan-vind oafhrutet höjt sig öfver sitt gamla 
minimum ibland de öfrige vindarna och Ömsom 
rådt på dem alla. Den hade i Stockholm ifrån 
1821 till 1827 mel. gifvit 18 — hel-stormar, 
men på de föregående 2 r åren blott 9.. I Gö- 
theborg har V. alltid varit rådande och gifvit de 
fleste stormarne, likaså i Wexiö.. I Öfver-Tor- 
neå, Luleå,, Umeå, Hernösand det vill säga på 
hela kusten vid Bottniska viken har alltid S. va- 
rit rådande Näst S. har i Torneå, Luleå och 
Umeå varit N. i Hernösand NV. näst SV i Stock- 
holm V., och näst V. i Götheborg SV. 
Det är ofvanföre anmärkt att vintern syn- 
tes haf va varit strängare i de södra Svenska 
provincerne än i de nordliga i förhållande till 
latituderne, och denna omvände progression rön- 
tes äfven på andra sidan Östersjön, derj kölden 
i Jan, och Febr. var ännu skarpare än i Sveri- 
ge. I det inre Tyskland jemfördes denna vin- 
ter med 1 788 och 1 789 års vinter. I Jena var 
den 19 Febr. 28,6 — . I Stuttgard (750 fot öf- 
ver hafvet) 3o — ; i Tiibingen (1008 f. öfver haf- 
vet) 29.5 — På S:t Bernard gick kölden till 
