196 
träflfar, samla sig hannarna vid klippiga strän- 
der, vanligen der hafvet är mycket djupt och 
bortflytta efter några dagar. Under liggnings- 
tiden synes här aldrig någon hanne. Då honan 
kläckt, begifver hon sig genast åt hafvet med 
migarna och emedan det nästan aldrig händer, 
att en hona med ungar blifvit sedd, tror skär-% 
karlen, att hon företager denna flyttning om 
natten. Honorna i andra året, som här kallas 
Skröjor ankomma i stora svärmar, så snart de 
gamla med de nyss kläckta ungarna flyttat, och 
qvarblifva till medlet af Augusti månad, då äf- 
ven d« 'flytta. Hannen i andra året, som här 
kallas Helsingj är i denna skärgård mycket säll- 
synt, då Skröjan deremot är mycket allmän. 
Yngre foglar af denna art synas här aldrig. 
Eiderfogeln erhåller icke sin rätta färgteckning 
förr, än efter tredje ruggningen och före den- 
na tid anser jag fogeln icke para sig eller vär- 
pa. Till denna förmodan gifver åtmin5itone för- 
hållandet i denna skärgård anledning. Ingen 
yngre hanne har härstädes blifvit funnen i par- 
ning, eller någon yngr« hona på ägg. Så länge 
honan icke ofredas, bibehåller hon årligen sam- 
ma liggställe och blir slutligen så tam, att hon 
låter handtera sig i boet, i synnerhet då kläck- 
ningsstunden är nära. Hon kan då till och 
med lyftas upp ifrån äggen; men yttrar i så- 
dant fall alltid sitt missnöje derigenom, att hon 
reser fjädrarna och hväser lik den vanliga Gå- 
sen. Under liggningen äro kråkorna deras svå- 
raste fiender; ty de passa vanligen tillfälle, att 
under Eidergåsens frånvaro uppäta äggen. 
4. Var fogeln (Lanius Excubitor). 
Ehuru jag ofta anmärkt att denna fo- 
gel aldi ig ankommer om hösten förr än några 
