200 
emedan han under jagten kring stränderne hål* 
ler sig föga hÖgt upp i luften och då han upp- 
täckt sitt rof kastar sig på detsamma utan att 
förut, likt Tornfalken, Fiskljusen m, fl. länge 
hälla sig stilla på utsträckta vingar i lufteur 
Dess flygt är tung, och alla denna fogels rörel- 
ser röja i Öfrigt så mycken tröghet att han i 
detta afseende synes närma sig till Vråkarne. Det- 
ta oaktadt är han mycket skygg och svår att nal- 
kas inom skotthåll. Dess egentliga föda är fisk, 
någon gång råttor, amphibier och insecter. Jag 
såg honom aldrig fälla efter någon fogel och 
oansedt han väl 1j undrade gånger om dagen upp- 
skrämde de ännu icke flygfärdiga andungarna 
gjorde han icke en enda gång den ringaste rö- 
relse för att anfalla dem. I magen på den Kärr- 
hök, som här sköts d. 26 Aug. sistlidne år 
fann jag endast lemningar efter fisk, råttor och 
insecter. Köttet luktade alldeles likt rå fisk. 
Ögonringen, som af auctorerna är uppgifven att 
vara gul, åtminstone hos äldre individer af den- 
na art, var på den yngre fogel som här blef 
skjuten, brun; näbbhud och ben gula, fötter- 
na rödgula» 
II, Horn ugglan (Strix Otus). 
Den 10 Junii togs här en unge af Horn- 
ugglan. Den var vid denna tiden ännu blott 
klädd med mycket fint ljusgrått dun, kun- 
de icke flyga och har troligen af en händelse 
kommit att öfvergifva boet. Han föddes en län- 
gre tid i bur, men blef slutligen så tam, att han 
flög omkring gården. Han återkom alltid från 
sina utflygter flere gånger om dagen, flög då 
vanligen in uti boningshuset och yttrade genom 
ett högst obehagligt skrik, sitt behof af fÖda. 
