Om de anormala njnrkärlens betydelse för uppkomst och utveckling af hydronefros 1 1 
gren af iijurarteren går ned till nedre hilus i dess midt; ureteren korsas af detta 
kärl. Pel vis buktar ut framåt abnormt som en blåsa, mer än valnötstor, från hvars 
bakre del ureteren utgår och därifrån förlöper snedt bakåt och nedåt; omedelbart 
nedanför ursprungsstället korsar uretern den nämnda artergrenen, hggande lateralt 
om denna och samtidigt upphör vidgningen; genom lätt dragning kan man här 
utan svårighet åstadkomma en vinkelböjning af ureteren. Pelvis buktar alltså ned 
fratnför och ureter går nedåt bakom detta kärl och blir af d. s. tilltäppt. 
Frågan om anormala njurkärl som orsak till hydronefros är antydd redan af 
Rater i hans kända monografi »Traité des maladies des Reins» af år 1841, där 
han talar om »vaskulära strängar» bland orsaksmomenten. Rokitanskt uppgifves 
annars vara den förste, som beskrifvit ett dyhkt fall, hvari en gren af njurarteren 
löpte ned till nedre ändan af njurhilus och där korsade ureteren och tilltäppte den- 
samma. Meddelandet återfinnes i Rokitanskyb år 1842 utgifna handbok. Under 
de följande årtiondena intill år 1900 finnas endast ett mindretal fall meddelade i 
litteraturen och uppmärksamheten har tydligen icke varit riktad på detta orsaks- 
moment vid hydronef rosen. Efter 1900 komma meddelandena tätare och senare 
arbeten innehålla ganska omfattande litteraturförteckningar, så t. ex. Cohnreich, 
Folia Urologica B I h. 5. hvartill hänvisas, då jag här endast omnämner en del af 
pubhkationerna och fallen. Iskael meddelar 1901 två fall, Prat och Krogius år 
1902 hvar sitt fall. År 1904 förekom en liflig diskussion i frågan i Societé de Chi- 
rurgie i Paris, hvarjämte Leoueu publicerar en uppsats i frågan i Annales d. Mal. 
des Org, gen. urinaires, 1904, och låter Durand publicera en Thése år 1905 (Durand: 
Du Role des Waisseaux anormaux dans la pathogenie de Thydronephrose. Paris 1905). 
I dessa och öfriga arbeten har mer eller mindre vidlyftigt diskuterats frågan, 
huruvida dyhka kärl öfver hufvud kunna hafva någon betydelse för hydronef rosens 
uppkomst och af somliga, t. ex. Bazy har detta nästan helt förnekats. 
I ett arbete af år 1907 samt i ett par följande har vår landsman Ekehorn ' 
upptagit frågan och genom sina undersökningar och sin utredning på ett helt annat 
sätt än föregångarne spridt ljus i frågan och klarlagt själfva mekanismen vid och 
villkoren för hydronefrosens uppkomst vid anormala njurkärl. Redan före Ekéhorn 
har Englisch framhållit, att det endast vore de till nedre delen af njuren förlöpande 
kärlen, som kunde få någon betydelse; endast dessa kunde komma att korsa ure- 
teren; de till öfre polen gående kärlen vore ulan betydelse. Ekehorn fastställer 
detta som själfklart, men framhåller därutöfver, att af de till nedre polen gående 
kärlen, eller karlgrenarna, icke alla utan endast en del kunna vara af bety- 
delse. De kärl, som gå framför pelvis och ureteren till främre randen af nedre 
njurhilus, eller de som gå bakom pelvis och ureter till bakre randen af nedre njur- 
hilus, kunna icke blifva af betydelse för hydronefrosens uppkomst. Om däremot 
ett kärl går framför ureteren in till bakre randen af nedre delen af njurhilus, så 
' Archiv f. Klin. Chir. B. 82. Heft. 4 samt lly-iea. . 1007 ' Fulia (Jrologica B. I. s. 755 (samt 
Hygiea 1908) Vo\\& Urologica B. II. s. 90. ^Nord. Meil. .Arkiv. 19<J8. Afd. I). 
