4 
Carl M. Furst 
hål i hjässan väckt arbetarnes uppmärksamhet, blef tillvaratagen. Vid mitt första 
tillfälhga besök på platsen föreföll det mig, som oni skelettet rent af varit inbäddadt 
i leran, men vid ett senare besök, då skärningsytan hunnit torka och färgen blifvit 
ljusare, märktes på båda sidor om fyndplatsen en svagt markerad, inåt sluttande 
mörkare linje, tydande på att liket varit nedgräfdt. (Molérs meddel. hösten 1911). 
Enligt en karta på stadens Bygguadskontor ligger gatan vid Stadshotellets v. 
hörn (fyndplatsen för den tydligt trepanerade skallen) 14,06 m. öfver slusströskeln 
i Stockholm. Om då 4,2 m. fråndrages (= Mälarens medelvattenstånd vid Västerås 
öfver nämnda punkt, enligt hvad som uppgafs), så ligger samma hörn 9,86 m. öfver 
Mälaren. Då Stadshotellets byggmästare, vid hvilken jag äfven talat, tycker sig be- 
stämdt minnas, att skelettet knappast låg djupare än 2,6 m. under den gamla gatans 
nivå, som enligt Byggnadskontoret var 0,25 m. under den nuvarande, borde således 
fyndet ha legat omkr. 7,11 m. öfver Mälarens nuvarande medelvattenstånd (Molérs 
meddel. hösten 1812). 
Det är vanskligt att med full visshet bestämma kraniets ålder på de uppgifter 
som stå att få om dess fyndförhållanden. 
Hade skelettet varit inbäddadt i leran, hade det tillhört stenåldern, ty det var 
just under den tiden som litorinaleran i denna trakt bildades; ännu så sent som 
under gånggriftstiden stod hafvet 40—25 m. högre än nu i Uppland-Nerkeområdet. 
Nu framgår det emellertid af Molérs iakttagelse, att det gäller en verklig nedgräf- 
ning i leran, ej någon insvämning af drunknade eller nedsänkta individer. 
Ej heller kan grafven tillhöra bronsåldern. Nivåförhållandeua för denna tid 
äro ej mycket kända, men R. Sernander beräknar som bekant Saltsjö— Mälarenivån 
vid bronsålderns midt (c:a 1,000 f. Kr.), till 14 ra. högre än den nuvarande (O. 
Almgren: Kung Björns hög, sid. 53). Men skelettets höjd öfver Mälarens nuvarande 
medelstånd var blott 7,ii m. 
För järnåldern ställa sig förhållandena annorlunda. R. Sernander beräknar, att 
Östersjön i Upplandstrakten stod högst 7 m. högre än nu (Månadsbl. 1900, s. 46) 
under vår tideräknings första århundraden (Kr. föd.— 600 e. Kr.). Saltsjöns nu- 
varande medel vattenstånd i förhållande till Stockholms Slusströskel är + 3,85 m, 
liksom Mälarens är -1- 4,20 m.; nivåskillnaden är således 0,35 m. Litorinahöjningen 
torde att döma af förhållandena under vikingatiden ha förflutit tämligen hkformigt 
öfver Saltsjö— Mälareområdet. Under förutsättning alltså att nivåskillnaden 0,35 m. 
varit konstant — hvilket emellertid ej är alldeles säkert; en eventuell förändring kan 
dock ej ha varit betydande — skulle alltså 7 m. högre vattenstånd i Saltsjön mot- 
svara c:a 6,65 m:s höjning af Mälareytan vid Västerås. Fyndplatsen för det tre- 
panerade kraniet skulle, om det tillhörde något af vår tideräknings tidigare år- 
hundraden, befinna sig minst en half meter (0,46 m.) samt blålerans yta (markytan) 
I Vs meter öfver den dåvarande vattenytan. Detta är en grof tnaximalberäkning 
som möjligen får reduceras i framtiden; kanske skall det visa sig, att den eventu- 
ella grafvens höjd öfver hafvet kunnat vara någon (några) meter större. Det kan ju 
således tänkas, att det verkligen föreligger en graf från äldre järnåldern, snarast 
