Trepanerade svensska kranier från äldre tid 
död. Från den yttre öppningen till bregma är 23 mm., från den inre öppningen om- 
kring 30 mm. Från undre randen af yttre ocii inre öppningarna till den utanför 
och nedanför belägna linea semicircularis är afståndet omkring 13 resp. 18 mm. 
Den tredje trepanerade skallen, Retzius meddelar från Alvastra, n:o 94, (Fig. 7), 
har ett betydhgt trepaneringshål i själfva kronsömmens förlopp. Öppningen, hvars 
inre öfre ända är belägen 39 mm. från bregma, har en oval form och är med spet- 
sen vänd uppåt inåt bakåt, och det ^.^ g 
breda afrundade partiet nedåt utåt 
framåt. Dess undre del är omkring 
8 mm. från linea semicircularis. Öpp- 
ningens kant är äfven på denna skalle 
sluttande i synnerhet på främre och 
öfre delen, men bakåt och nedåt är 
kanten låg i långsam sluttning, så att 
storleken af den yttre i tabula externa 
belägna öppningen låter sig knappast 
mätas. Den inre i tabula externa be- 
fintliga öppningen (det egentliga lumen) 
är i största längdgenomskärning 38 
mm., i största tvärgenomskärning 25 
mm. Hålet ligger till öf ver vägande 
del i pannbenet och blott i sin bakersta 
del i hjässbenet. 
Af de of van beskrifna RETziu8'ska 
kranierna hafva säkerligen n:o 92 och 
n:o 94 tillhört kvinnor, n:o 93 där- 
ngshål. 
Retzius framhåller, huru hög 
procent dessa tre trepanerade kranier 
representerade bland de här funna 
kranierna. På alla tre var operationen verkställd på vänster' sida och i gräns- 
regionen af pann- och hjäss-benen. Alla lågo medialt om linea semicircularis och alla 
hade ränderna väl läkta. 
Trepanation är den äldsta planmässiga operation, vi känna. Den är uråldrig, 
då dess första kända uppträdande sträcker sig tillbaka i paleolitisk tid. Redan 
under neolitisk tid var den vidt utbredd i Europa. Visserligen hafva vi ej .träffat på 
något fall af trepanation från stenåldern i vårt land, men otroligt är det ej, att opera- 
tionen äfven då förekommit här, enär man i vårt grannland Danmark funnit ej mindre 
än tre fall från denna tid. Helt uteslutet är det enligt Retzius ej heller, att ett 
trepaneradt kranium funnits i en stenåldergraf i Västergötland, men sedan förkommit. 
I Danmark har man utom de trepanerade kranierna från stenåldern, ett från 
