stånd i dessa partier än i de mera rörliga och därigenom mera eftergivliga delarna 
av tarmkanalen. Med en dylik åskådning blir det en näraliggande slutledning, att 
stigande ålder skulle medföra en avsevärd ökning i den lokalt givna dispositionen, 
och kasuistikens åldersuppgift stämmer således väl med det, som man utifrån dessa 
mekaniska synpunkter har att vänta. 
Sammanfattning. 
1. Den kliniska bilden vid den flegmonösa enteriten i duodenum och angränsande 
del av jejunum är ingalunda så oklar och vilseledande, som förut uppgivits, och för- 
tjänar därför ett större beaktande än hittills varit fallet. Jämte det, att vanligen akut 
insättande och våldsamma allmänna symtom av ett allvarligt buklidande föreligga, 
möjliggöres diagnosen dels därav, att en komplicerande peritonit ofta inträder relativt 
sent, dels även därav, att en karaktäristisk ömmande resistens stundom kan iakttagas, 
motsvarande de angripna tarmdelarna. Dessa iakttagelser böra, med vederbörlig kännedom 
om sjukdomen i fråga, äga förutsättning att åtminstone i vissa fall leda till en riktig 
klinisk diagnos. 
2. Den ifrågavarande sjukdomen uppkommer i de flesta, måhända i alla fall 
till följd av en lokal slemhinneläsion med bakteriell infektion från tarmlumen. Ofta 
orsakas läsionen av en förbipasserande främmande kropp. Den behövliga virulensen 
hos bakterierna möjliggöres säkerligen genom en förefintlig sekretionsanomali hos ven- 
trikeln. Processens lokalisation beror måhända därpå, att ifrågavarande tarmdelar äro 
mera disponerade för ett mekaniskt skadegörande. Härvid bör dels deras relativt 
fixerade läge spela in, dels möjligen även försvagandet av den avvärjande förmågan vid 
högre ålder. 
