kan ha varit verksamt, att därigenom uppkommit ett locus minoris resistentiae. 
Hur försiktig man bör vara med antagandet av en hämatogen infektion, belyser 
ScHNAREWYLERS fall 2 av flcgmonös gastrit, där förekomsten av en puerperal infek- 
tiös process visserligen gjorde ett dylikt uppkomstsätt teoretiskt näraliggande, men 
där ventrikelaffären uppstått genom kontiimerlig fortledning av infektionen via lymf- 
ba norna. Med detta sista fall har f. ö. ett förut ej diskuterat uppkomstsätt illustrerats, 
en uppkomst genom direkt fortledning; men detta, som kan exemplifieras även vid 
den flegmonösa oesophagiten, är dock likaledes sällsynt, och huvudorsaken till upp- 
komsten av dessa båda flegmonösa processer blir, liksom vid flegmonet i duodenum, 
en lokal inympning av de ftjuMomsalstrande hakterierna. 
Från denna fullständiga överensstämmelse mellan den flegmonösa processen i 
de skildrade delarna av digestionskanalen förekommer dock måhända ett undantag, 
på vilket vi nu till sist vilja fästa uppmärksamheten. Frågan gäller de insjuknade 
personernas ålder. Beträffande den flegmonösa gastriten ha vi härvidlag företagit 
en sammanställning med ledning av uppgifterna i Jacobys, Ziemanns och öchnarr- 
wYivERS arbeten, vilka sammanlagt omfatta 83 fall av diffust flegmone i ventrikein, 
med uppgift om ålder i 63 av dessa fall. Sammanställningen äger följande utseende: 
11-20 i 
Av denna framställning framgår, att de personer, som äro under 51 år gamla, 
äro 3V2 gånger flera än de, som äro 51 år eller därutöver. Det är då överraskande 
att finna, att i de 10 fall av flegmone i duodenum och början av jejunum, som 
finnas i vår kasuistik, ej mindre än 9 beträffa över 50 år gamla personer. Kasu- 
istiken är ju liten, och kanhända kunna tillfähigheter ha spelat in och åstadkommit 
ohkheten. Dock är denna så stor, att det sannolika är, att en bristande överens- 
stämmelse verkligen föreligger på denna punkt. Hur denna emellertid i så fall 
skall förklaras, är svårt att avgöra. Med sjukdomens principiella identitet i övrigt 
synes det oss närmast till hands att tänka på en lokal disposition hos ifrågavarande 
tarmdel vid stigande ålder; måhända kan den minskade elasticiteten hos vävnaden, 
orsakande ett försvagande av tarmens avvärjande förmåga vid ett hotande mekaniskt 
skadegörande, här spela en roll, och på så vis en inympning av virus lättare komma 
till stånd. Med denna hypotes erhålles även en naturlig anknytning till frågan, 
varför just duodenum och närmaste del av jejunum äro de partier av tarmen, i 
vilka processen med så tydlig förkärlek lokaUserar sig. Det är klart, att man även 
här tänker på en lokal disposition, och härvid i första hand uppmärksammar dessa 
tarmpartiers jämförelsevis fixerade läge; härigenom kan såväl en inympning av en 
främmande kropp som slemhinnebristningar vid trauraata tänkas lättare komma till 
