14 
Einar Sjövall och Gunnar Frising 
tornen ej så stormande som vid den flegmonösa enteriten ; eller också uppstår 
snabbt, redan efter få timmar en tydlig diffus peritonit, alltså även i detta fall 
en olikhet, som bör kunna stödja diagnosen. I båda händelser bör denna erhålla 
ytterligare ledning, om en lokaliserad tumör förekommer med sådana karaktärer 
som i vårt fall 1. En dylik tumör bör även kunna vara av betydelse, när diffe- 
rentialdiagnosen gäller den flegmonösa gastriten. På naturhga grunder bör dennas 
symtombild i övrigt vara utomordentligt lik den flegmonösa enteritens; även däri 
finnes en överensstämmelse, att vid den flegmonösa gastriten en komplicerande 
peritonit som regel synes inträda relativt sent, och att en palpabel tumör kan uppträda. 
Här måste således diffentialdiagnosen väsenthgen stödja sig på tumörens lokahsation, 
och denna synes åtminstone i en del fall kunna vägleda; man finner ur de före- 
liggande khniska skildringarna, att tumören vid den flegmonösa gastriten stundom 
ganska väl motsvarar ventrikelns läge. Dessutom kan här erinras om, att tumören 
vid den flegmonösa gastriten stundom iakttagits försvinna i samband med upp- 
kräkning av var; dock är ju denna differentialdiagnostiska hållpunkt endast av 
värde i de få fall, där detta symtom förekommer, och differentialdiagnosen är så- 
ledes tvivelsutan ofta svår. Vad slutligen beträffar avgränsningen mot en akut 
pancreasaffektion, så föreligger även här avsevärda svårigheter, och mer än en gång 
har en dy hk förväxling ägt rum i fall av flegmonös enterit. De reaktioner och 
tecken på störd pankreasfunktion, som skulle kunna anföras, äro säkerligen här av 
föga praktisk betydelse. I själva verket bör även här förekomsten av en palpabel 
tumör vara det förnämsta skiljemärket ; visserligen kan en dylik med liknande läge 
finnas även vid den akuta pankreatiten, men den synes då sällan utveckla sig så 
snart efter symtomens insättande som vid den flegmonösa interiten. 
Vi vilja således alldeles icke underskatta de differentialdiagnostiska svårigheter, 
som förefinnas vid den flegmonösa enteriten, och ofta torde diagnosen även för 
framtiden komma att ställas först vid en explorativ laparatomi. Men från detta 
medgivande är dock steget långt till Deutelmosers och Ungebmanns uppfattning, 
att den kliniska bilden skulle vara »absolut okaraktäristisk», »mycket okaraktäristisk 
och vilseledande». Denna uppfattning är, såsom vi nu ha velat leda i bevis, 
mycket överdriven, och vi kunna ej annat än uttala den bestämda tron, att, om 
denna sjukdom blir kliniskt mera känd än hittills varit fallet, dess kliniska di- 
agnosticerande även skall visa sig stundom vara möjhgt. Det är särskilt i syfte 
att belysa detta, som vi ingått på den slutförda kliniska utredningen. 
V^i vilja här tillfoga några ord om terapien vid den flegmonösa enteriten. Denna 
har hittills ansetts som utsiktslös, och samtliga kända fall ha ju förlupit dödligt 
inom kort tid. Dock kan här framhållas, att om processen vid den alltid indice- 
rade explorativa laparatomien befinnes, såsom i Belfrage-Hedenius' fall, ha lo- 
kaliserat sig till ett resecerbart tarmparti, man kanske kan vinna gott resultat genom 
en dyUk resektion: en liknande har ju även med framgång företagits av Koenig 
vid flegmonös gastrit och av Dowd vid flegmone i colon descendens. Skulle en 
resektion ej vara möjlig, är det tänkbart, att en gastroenterostomi skulle kunna 
