lö 
Einar Sjövall och Gunnar Frising 
tättställda varkroppar. Flerastädes går infiltrationen in i parenchymacini, sprängande 
körtelrören i sär. Kokker förekomma även här härdvis mycket talrikt. 
Ventrikeln: 
Ganska framskriden gastromalacisk omvandling. Tunica propria är i de djupare 
lagren ganska cellrik, och man iakttager flerastädes talrika, välkaraktäriserade plasma- 
celler. Körtlarna i mukosan förefalla att vara något reducerade i antal. Submukosa, 
muskellagren och subserosan visa inga förändringar. 
Sammanfattning : 
Kliniskt: Kroniskt sinnessjuk, dement 73-årig kvinna; snaskig vid ätandet. 
Akut insjuknande med stark allmän påverkan, ikterus, upprepade kräkningar. 
Rigiditet av bukmuskulaturen; ingen tydlig ömhet. Mors inom ett dygn. 
Anatomiskt: Ingen peritoneal retning. Det förändiade, starkt förtjockade tarm- 
stycket utgöres av duodenum och 1 dem. av jejunum. Förändringen har sin 
huvudlokahsation i submukosan och är starkast i pars descendens duodeni, där den 
har en uttalat varig karaktär med stark tillblanduing av fibrin och trombotisering 
av vener. Den infiltrerar här starkt ut i muskellagren, ses ofta tydligt följa lymfbanorna 
och fortsätter sig höggradigt in i pancreashuvudet och den närmast omgivande re- 
troduodenala bindväven. Den bryter dessutom här på en del ställen förstörande in 
i mukosan, som eljest endast visar obetydliga förändringar; detta dock med und. 
av ett ställe på gränsen mellan pap. Vateri och en till höger och ovanför den- 
samma belägen divertikel, där slemhinnan visar en riklig tillblandning av polynu- 
kleära leukocyter. — I duodenums översta del är den variga processen mindre 
häftig, och distalt om det starkast angripna området överväger karaktären av ett 
inflammatoriskt ödem; subserosan och den retroperitoneala bindväven visa här 
mycket ringa förändringar. ~ De förändrade partien innehålla på de flesta ställena 
utomordentligt talrikt med streptokokker ; dock ej å det förändrade slemhinneom- 
rådet vid pap. Vateri. — Ventrikeln visar tydhga tecken på en kronisk gastrit. 
Dessa båda fall äro sålunda typiska exempel på flegmonös enterit, vars väl 
karaktäriserade anatomiska bild ju redan förut är känd och vi därför ej ha 
någon anledning att detaljerat dröja vid. Blott vilja vi fästa uppmärksamheten vid 
några karaktärer, som synas oss vara av vikt för sjukdomens avgränsuing och för 
uppfattningen om dess kliniska bild. Redan äldre författare (Klebs; Belfrage 
och Hedenius) ha framhållit den påfallande anatomiska hkhet, denna process äger 
med det subkutana flegmonet, och de senare undersökningarna bestyrka detta ytter- 
mera; tendensen till snabbt fortskridande och dåligt avgränsad utbredning i sub- 
mukosan, infiltrationen ut genom muskellagren och processens nära anslutning till 
lymfbanorna, vilket särskilt Ungebmann kraftigt betonat och även våra fall vackert 
demonstrera, bevisa detta till fullo. Detsamma gäller nu också om den påtagliga 
benägenheten hos processen att fortsätta sig från duodenum längs lymfvägarna ut 
t den retroduodenala bindväven och pancreas; denna benägenhet kommer vackert till 
