4 
Einar Sjövall och Gunnar Frising 
Leube) vetat, är detta stycke av tarmen den plats, där processen företrädesvis 
lokaliserar sig. A andra delar av tarmen äro de beskrivna fallen av idiopatiskt 
flegmone alltjämt helt enstaka; utom de ovannämnda, endast med tvekan hithörande, 
som RuD. Maier skildrat, föreligger blott ett fall av flegmone i colon transversum 
(Goldschmidt), och ett i colon descendens (Dowd) samt ett fall meddelat av Okth, 
i vilket processens utbredning ej finnes exakt angiven, men huvudsakligen även 
gällde colon. 
Vi låta nu beskrivningen av våra egna fall följa: 
Fall 1. 
Elisabeth N., 57 år. Intagen å kirurgiska kliniken i Lund. N:r 855, 1912. 
Sjukhistoria: Pat. har förut varit frisk och aldrig haft något anfall, liknande den 
nuvarande sjukdonnen. Hon har utan obehag kunnat äta all slags mat och har aldrig haft 
symptom, tydande på någon sjukdom i ventrikel eller något annat bukorgan; ej haft bråck. 
Den 10 april 1912 kände pat. sig frisk som vanligt, åt middag (vid 8-tiden, där- 
vid förtärande spätta) och kväll med god aptit, insomnade lätt och sov till kl. 3 föl- 
jande morgon, då hon vaknade med smärtor i buken och trängning till stols. Avförin- 
gen gick normalt och skall, så vitt det kan utrönas, ha varit av normal beskaffenhet. 
Smärtorna tillfoga hastigt i intensitet och blevo snart så våldsamma att pat. ej kunde 
vara stilla; de höllo sig huvudsakligen i övre delen av buken och kring naveln. 
Samtidigt inställde sig häftiga, gröna, ej blodblandade kräkningar, vilka sedermera på- 
kommo upprepade gånger med endast korta mellantider och ej medförde någon nämn- 
värd lindring. Smärtorna voro ihållande och bibehöllo sin våldsamma karaktär. Någon 
timme efter insjuknandet inställde sig en häftig frysning. Urineringsbesvär förekomrao ej. 
— Pat. inkom till kir. khniken d. 11 april kl. 3 e. m., 12 timmar efter insjuknandet. 
Sfafus praesens vid inkomsien: Pat. är av ordinär kroppsbyggnad och lagom hull, 
ej fet. Hudfärgen blekcyanotisk, ej ikterisk; allmäntillståndet starkt påverkat. Pat. 
kan dock klart och tydligt redogöra för sin sjukdom. Hon klagar över Hkformigt 
ihållande, våldsamma smärtor i övre delen av buken och kring naveln och kan på 
grund av smärtorna ej ligga stilla. Pulsen är liten och ojämn, 100 i min.; temp. 38,6* C. 
I buken palperas en starkt ömmande resistens, vars nedre gräns ligger något 
nedom naveln och vars övre, otydligt palpabla gräns ligger högt upp i epigastriet. 
Resistensen är omkring en tvärhand bred och i övre delen något smalare än i nedre, 
där den vänstra gränsen svänger något ut åt vänster; i övre delen förlöpa båda sidogrän- 
serna vertikalt, den högra något mera avlägsen från medellinjen än den vänstra. Vid perkus- 
sion fås över resistensen en svagt dämpad ton. Något samband med levern kan ej påvisas. 
I övrigt är buken ej spänd eller meteoristiskt uppdriven, utan överallt mjuk, oöm 
och med normal perkussiouston. Ingen synlig eller kännbar peristaltik och inga gur- 
rande ljud. Från rectura kan intet abnormt palperas; vid denna undersökning utskaf- 
fas tarminnebåll av normalt utseende. Urinen är klar och albu minfri samt reducerar 
ej Alméns vismutlösning vid kokning. 
Vid undersökningen får pat. en kräkning; det uppkräkta är gult, av puré-liknaude 
konsistens och utan fäkulent lukt. 
Diagnosen blev efter undersökningen alltjämt oklar. Om den flegmonösa euteriten 
hade varit mera känd än den nu är, skulle säkerligen den iakttagna resistensens läge 
och form kunnat vara en god vägledning; nu blev denna möjlighet obeaktad, och i 
stället tolkades resistensen som ett exudat i bursa omentalis, sannolikast utgånget från 
en pankreasaffektion eller möjligen från en förut latent, nu perfererande ulcus ven- 
Med denna uppfattning syntes indikation till operation vara klar, om än det på 
grund av pat. starkt medtagna tillstånd syntes tvivelaktigt om något vore att vinna. 
Hon stimulerades med kamfer och digalen, och samma dag kl. 7 e. m., 16 t. efter 
