K. 
Qnedomen om den sällsynta flegmonösa enteriten är redan av gammalt datum. 
Visserligen har namnet förut använts i annan betydelse än nu; så betecknar t. ex. 
Bambergee i ViBCHOws Handbuch der speciellen Pathologie und Therapie (1855) 
med namnet Enteritis phlegmonosa det tillstånd, då tarmväggens samtliga lager äro 
varigt inflammerade. Men redan 1842 omtalas av Rokitanskt och senare av andra 
hand-, och läroboksförfattare under benämningen »Inflammation i den submukösa 
cell- eller bindväven», »Enteritis submucosa suppurativa» ett tillstånd, som mot- 
svarar eller åtminstone tydligt inrymmer det nutida begreppet flegmonös enterit: en 
varbildning i tarmväggen med stark utbredningstendens och huvudsakligt fort- 
skridande i den luckra submukösa bindväven, under den väsentligen oförändrade 
mukosan. 
Trots detta äro emellertid de kasuistiska meddelanden, genom vilka man 
skulle kunna erhålla en mera detaljerad uppfattning om den ifrågavarande sjukliga 
processen, mycket sparsamma och samtliga från senare tid. De tre fall av en varig, 
i första hand i submukosan belägen förändring i tjocktarmen, som Rudolf Maiee 
beskrev år 1867, och som han diskuterar med omnämnande av Rokitanskts ovan 
antydda skildring, synas äga en delvis avvikande karaktär — de synas närmast 
vara att anse som multipla, inåt lumen inbrytande och sammansmältande små- 
abscesser i submukosan — , och det första, fullt otvivelaktiga fallet av flegmonös 
enterit publicerades först år 1875 av våra landsmän Belprage och HEDENins. Även 
därefter har endast ett mycket ringa antal fall av samma sjukdom beskrivits, och 
de båda fall, som vi haft tillfälle att undersöka, böra därför redan ur kasuistisk 
synpunkt kunna påräkna ett visst intresse. Vi meddela dem emellertid närmast i 
avsikt att därvid ingå på spörsmålet om dels denna sjukdoms Idiniska hild, dels 
dess patogenes. Vad särskilt den förra frågan beträffar, så föreligga yttranden, att 
det kliniska förloppet av den flegmonösa enteriten skulle vara »absolut okaraktäris- 
tiskt. (Deutelmoser), .mycket okaraktäristiskt och vilseledande» (Ungeemann); dyhka 
kategoriska uttalanden tro vi det kan vara ej blott av teoretiskt intresse, utan 
måhända även av praktiskt värde att kritiskt granska. Härvid är det emellertid 
naturligt, att vi begränsa vår analys till de fall, i vilka processen anträffats i samma 
tarmdel som i vårr egna fall, nämhgen i duodenum och början av jejunum. Detta 
är även i övrigt en naturlig avgränsning; såsom redan äldre författare (Klkbs, 
