Då emellertid samlingskanalerna, såsom ofvan är beskrifvet, äro omgifna af 
en koncentrisk bindeväf, är det antagligt att för dessas dilatering ett ganska afse- 
värdt intracanaliculärt tryck är erforderligt. Kring de öfriga cystorna deremot finner 
man, såson» ock ofvan framhållits, ett tjockt lager af lax bindeväf. Alldenstund denna 
väfnad vid cystabildningen måste hafva komprimerats, men ändock nu är lika lax som 
annan i denna njure på olika ställen förekommande lax bindeväf, så måste den vid 
tiden för cystabildningen varit ytterligt gles, glesare än annan kanalerna omgif- 
vande bindeväf. Den har derigenom antagligen kommit att utöfva mindre mot- 
stånd mot utvidgning än bindeväfven kring andra ställen af kanalsystetnet, och på 
grund deraf har cystabildningen just uppträdt på de områden, der sådan funnits, 
hvarhelst detta än varit. 
Undersöker man nu en samling cystanjurar, så växla, som bekant, deras ut- 
seende i hög grad, något, om hvilket föröfrigt de talrika pubUkationerna öfver cysta- 
njurar nogsamt bära vittne. Att en sådan oHkhet dem emellan förekommer, är, 
synes mig, emellertid föga påfallande, när man ser, huru här i en och samma njure 
så stora variationer ifråga om såväl af brottsställenas som cystabildningens läge mom 
kanalsystemet fi.mas. Tänker man sig, att enbait af de här iakttagna växlingarna 
än den ena än den andra i olika fall dominerade, skulle redan derigenom från hvar- 
andra ganska skiljaktiga totalbilder uppstå, frånsedt då de förändringar i bilden, 
som eventuela sekundära, inflammatoriska härdar kunna framkalla. 
Då cystanjurar förekomma hos flere medleramar af samma familj och då man 
ju dervid har anledning antaga att de framkallande faktorna varit samma, synes 
det ej osannolikt, att en nära öfverensstämmelse mellan sådana cystanjurar skall 
förekomma med hänseende såväl till afbrottsställenas som cystabildningens läge inom 
kaualsystemet. Vid undersökning af cystanjurarna från fostret N:o 2 (se sid. 6) af 
samma familj, från hvilken den nu närmare undersökta cystanjuren stammade, har 
jag äfven funnit enahanda förhållanden beträffande de bägge ofvan särskildt fram- 
hållna momenten, äfven om jag ej på grund af den här förehommande rundcells- 
infiltrationens intensitet och utbredning samt kanalernas täthet varit i stånd att följa 
de finaste njurkanalema långa sträckor och sålunda ej kunnat finna någon med 
Textfig. 1 öfverensstämmande bild. 
Efter att nu hafva redogjort för de vunna undersökningsresultaten återstår det 
att pröfva, huruvida häraf kan vinnas någon enhetlig genetisk förklaring till den 
studerade cystavandlingen. 
Då det är tydligt och föröfrigt redan framhållet, att cystorna äro retentions- 
cystor, bhr frågan alltså, äro de förekommande, cystabildningen betingande afbrotten 
eller defekterna i kanalisationen af enhetligt eller växlande art. 
Hvad som dervid är ovedersägligen klart är att massor af afbrott förekomma 
på samlingskanalema. Vi veta ju att samlingskanalerna utvecklas ifrån ureteranlaget, 
derifrån skjutande in i det metanephogena anlaget. När då, såsom här är faUet, 
större eller mindre samlingar (Textfig. 4 och liknande) eller t. o. m. enstaka bitar 
af samlingsrör (Textfig. 3) förekomma spridda öfverallt i parenchymet, bhndt slu- 
