skyndar thiomjölksyrans oxidation hade redan Loven ^ iakttagit, och rörande cysteinet 
hade Mathews och Walker^ kvantitativt undersökt järnets katalytiska inverkan. 
Av en tillfäUighet kom nu min uppmärksamhet att särskilt riktas på mangan- 
salternas verkan. 
Jag önskade se huruvida i kroppen förefinthga, dysoxidabla substanser vid när- 
varo av någon autoxidabel thioförening själva oxiderades. Därvid intresserade mig 
särskilt en del organiska mono- och dicarbonsyror. Av mina undersökningar över 
den överlevande muskulaturens respiration ^ hade jag nämligen förts till den upp- 
fattningen att åtminstone en del av näringsänmena passerar dicarbonsyreformen vid 
sin oxidativa sönderkly vning. Jag hade likaledes funnit, att dessa dicarbonsyror 
lätteligen spaltas under avgivande av kolsyra. Dessa iakttagelser manade till fort- 
satta försök i många riktningar. De hade bland annat riktat min uppmärksamhet 
på mjölksyrebildningens problem, i det att de såsom en tänkbar modersubstans till 
mjölksyran hänvisade på någon dicarbonsyra, särskilt äppelsyran. Jag började därför 
att studera just de organiska syrornas förhållande, när de jämte någon thiokropp, 
särskilt thioglykolsyra, utsattes för skakning med syrgas. Därvid kunde emellertid 
ingen oxidativ klyvning av dem iakttagas. Den mängd syrgas, som blandningen 
upptog, översteg ej vad som måste komma på den närvarande thioföreningen, varvid 
dock må framhållas att försöken ej tillräckligt varierats. Men vad som var alldeles 
tydligt var, att tidsförloppet för syrgasupptagandet katalytiskt influerades. Så var 
fallet med de neutrala kalisalterna av såväl bernstenssyra, äppelsyra, citronsyra, 
fumarsyra, maleiusyra, oxalsyra och i alldeles särskild grad ett preparat av mjölk- 
syrat kaU. Samtliga preparat voro från Kahlbaum. Under inflytande av nämnda 
mjölksyrepreparat var thioglykolsyrans oxidation undanstökad på någon timme, 
under det att det ju annars tog ett par dagar. Vid föraskning visade sig nu nämda 
preparat av mjölksyrat kah giva en smälta med svagaste dragning i blågrönt. 
Laborator Ramberg var nog vänlig att undersöka smältan och lyckades med den 
känshga metod för påvisandet av mangan, som består i dess uppoxiderande med 
ammoniumpersulfat till permanganat med silveroxid som katalysator, påvisa man- 
ganet där i densamma. Järn kunde däremot ej påvisas. 
På detta sätt fördes jag över till att närmare undersöka den katalytiska verkan 
av ett antal olika salter av de tunga metaUerna. Resultaten av dessa försök framgå 
av nedan meddelade tabeller. 
Samtliga försök gjordes på det viset, att 0,5 gram thioglykolsyra resp. thio- 
mjölksyra neutraliserades med kalilut och späddes till 10 kem. Därtill sattes 
sedan 40 kem. vatten, dels rent sådant, dels hållande olika mängder av det 
metallsalt, som skulle undersökas. Metallsalternas mängd var så beräknad, att de 
50 kem. lösning, som på detta sätt erhöllos, fiugo en koncentration, som stod i enk- 
laste relation till molekularvikten. Lösningarnas styrka var nämligen 1, 0,i, 0,01, 
1 Journal f. prakt. Chemie. Neue Folge 29, 366, 1884. 
» The Journal of Biological Chemistry 6, 299, 1909. 
