studier öfver obturerande lungemboli som post-operativ dödsorsak 7 
Trots det stora intresse och trots detta betydliga vetenskapliga arbete, som 
sålunda under senare åren från många olika håll och oMka synpunkter ägnats frågan 
om de postoperativa lungemboherna, är denna dock fortfarande i mångt och mycket 
outredd, och det råder fortfarande mycket divergerande meningar om så kardinala 
punkter som om lungembolins frekvens, etiologi och profylax. Så är det alltjämt 
oklart, hur ofta de postoperativa pneuuionierna uppkomma på embolisk väg och 
hur ofta öfverhufvud små lungembolier uppträda efter laparotomierna, äfvensom 
hur stor roll lungemboli spelar som postoperativ dödsorsak. Beträffande etiologien 
har striden framför allt gällt och gäller fortfarande infektionens betydelse för upp- 
komsten af de postoperativa tromboserna och embolierna, och har denna fråga under 
de sista åren bhfvit än mer aktuell och omdebatterad på grund af sitt nära sam- 
band med den praktiskt viktiga frågan om « friihaufsteheu» efter partus och laparo- 
tomier, hvilken dessa år varit starkt på dagordningen. De alltjämt delade menin- 
garna om lungembolins profylax sammanhänga själftallet på det närmaste med de 
olika uppfattningarna om etiologien. Otvifvelaktigt är frågan om de postoperativa 
lungemboherna alltjämt i hög grad förtjänt af fortsatta studier och fortsatt forskning. 
Afsikten med ifrågavarande arbete är att framlägga en bearbetning af ett rela- 
tivt stort eget material af postoperativa lungembolidödsfall och att på basis af detta 
jämte htteraturuppgifter lämna ett bidrag till . frågan om den dödligt förlöpande 
lungembohns frekvens och klinik samt slutligen i sambaud härmed kritiskt granska 
de för närvarande rådande ohka uppfattningarna om de postoperativa trombosernas 
och lungemboliernas etiologi. 
Det egna materialet uti detta arbete utgöres af alla de postoperativa dödsfall 
på grund af obturerande lungemboli — dödsfallen på grund af emboliskt-infektiösa 
lungkomplikationer äro ej medtagna — , som förekommit å Lunds kirurgiska och 
gynekologiska khniker under åren 1899 — 1911 och å Malmö allmänna sjukhus åren 
1^97_1911. Rimligtvis skulle hela lungembolifrågan kunna bhfva vida fylligare 
belyst, om man medtoge ur ifrågavarande operationsmaterial äfven dels de öfver- 
lefvande lungemboli fallen, dels alla de postoperativa trombosfallen. Så har jag 
emellertid ej gjort af följande gi-under. De öfve»'lefvande fallen med postoperativ 
lungemboli har jag afstått från att iorsöka sammanställa på grund af den stora 
osäkerhet, som mycket ofta vidlåder diagnosen lungemboli och lungiiifaikl å öfver- 
lefvan.le patienter För min del är jag öfveriygad, att i Hrrtaln fa:!, där en Inparo- 
tomi[)atient under ef terförlo])pet plötsligt får häftigare, f. ö. oltn fort (ifvcrgående 
smärtor eller »håll i ryggen» eller »i bröstet» utan att förete fysikaliska tecken på 
vare sig pneumoni eller pleurit, orsaken härtill är en liten lungemboli, och att små 
lungembolier alltså uppträda vida oftare efter bukoperationer \ än hvad sou] i all- 
' Goda grunder för denna uppfattning (inner man uti en nyligen utkouinien afhandling af 
Blll : Tiironiboser og embolier efter appendicit-operationer. Kriatiania; 1912. 
