tagen och nedsatt. Om de 4 inyompatienterna upplyses, att 1 företedde godt, I 
tämligen godt (haemogl. = 45) allmäntillstånd och de 2 återstående voro anämiska; 
ifrågavarande individer torde sålunda, om de ock varit nedsatta, åtminstone ej 
hafva varit särskildt dåliga myompatienter. De båda njurfallens (ren mobilis) all- 
mäntillstånd var utan anmärkning. Om vi slutligen granska de 9 akuta appendi- 
citfallen, som dött af lungemboli, finna vi bland dem fall både med lindrigt, mått- 
ligt och höggradigt påverkadt allmäntillstånd, både fall med katarral appendicit 
och (flertalet) med gangränös appendicit med mer eller mindre utbredd peritonit 
eller circumskript abscess, både fall, som opererats tidigt (2 fall inom '/s dygn efter 
insjuknandet, 3 fall efter ung. 1 dygn) och sådana, som opererats något senare (1 
fall efter 2 dygn) eller först sent med circumskript abscess (3 fall efter resp. 1 Va, 
2 och 7 veckor). Hvarken appendicitens art eller tiden för operation efter insjuk- 
nandet tyckes sålunda spela någon större roll för uppträdandet af ifrågavarande 
komplikation Granskningen af den egna kasuistiken med afseende på ifrågavarande 
punkt angifver alltså, att dödande lungemboli uppträder efter operationer både för 
kroniska och akuta sjukdomar tämligen oberoende af patienternas allmäntillstånd: 
ibland hos nedsatta eher mycket dåliga patienter men ofta också hos patienter, som före 
operationen förete ett oklanderligt eller t. o. m. godt allmäntillstånd. Det torde därför 
heller icke vara möjligt att före t. ex. en laparotomi af patientens allmänna krafttill- 
stånd draga några som helst slutsatser angående risken för postoperativ lungemboH. 
De uppgifter, som flertalet af kasuistikens sjukhistorier lämna angående dessa 
lungembolipatienters hull och event. korpulens, kunna måhända förtjäna att något 
uppmärksammas. Om vi här frånse cancerpatienterna, af hvilka de flesta helt 
naturhgt haft måttligt eller dåhgt hull, så finner man visserligen om åtskilliga af 
äfven de öfriga uppgiften att »pat. är mager» (om 3 af myomfallen, 1 kystom- 
fall, 1 gallfall, 1 prolapspatient, 1 akut appendicit, 1 ulcusperf oration) eller har 
»normalt hull* (om 1 myompatient, 2 akuta appendiciter, 1 ulcusperforation), men 
om ett beaktansvärdt stort antal af fallen meddelar sjukhistorien, att pat. har »godt 
hull» eller är *korpulent» eller »mycket fet» (om 1 gallfall, 1 bråckpatient, 1 varic- 
patient, 1 prolapspatient, 1 med ren mobilis, 1 med uretralstriktur, 1 med retro- 
peritonealt sarkom, 2 kroniska appendicitfall och 4 akuta appendicitfall). Antalet 
fall i denna grupp synes mig vara påtagligt stort och af ifrågavarande kasuistik att 
döma, torde sålunda risken för postoperativ dödande lungemboli vara större för indi- 
vider med godt hull eller korpulens än för individer med normalt hull. 
En annan fråga af mycket stort intresse är den: hur stor roll spelar hjärtats 
och kärlsystemets beskaffenhet hos den opererade för uppkomsten af trombos och 
lungemboli? Redan Gessner ' och sedan Cumston Davis ' ra. fl. hafva fram- 
Cr>[STox: Pnlinonary Embolus following operative Interferences. The Dublin Journal of 
med. scienc; \h\ 125; 1908. 
' Davjs: Sudden Death etc. Surgery, Gynecology an.l Obstetrics; bd 1; 1905. 
Lands Universitets Årsskrift- N. F. Afd. 2. Bd 9. 4 
