tromberna ej hunnit längre än till nedre delen af vena cava inferior, där man vid 
sektionen funnit löst liggande tronib. 
Af ifrågavarande kasuistik att döma, förhåller det sig alltså så, att den dödande 
hmgemholin i flertalet fall mer eller mindre fullständigt tilltäpper pulmonal arterens 
hufvudstam eller häda hufvndgrenar ^; i enstaka fall inträder dock döden vid emholi i 
blott ena limgarteren; mindre embolier, som ohturera endast lobära artergrenar, blifva ej 
omedelbar dödsorsak utom i förening med samtidigt förefintlig pneumoni eller pleurit. 
Vi öfvergå så till en kortfattad granskning af uppgifterna om själfva lung- 
ernboliernas utseende och beskaffenhet. För ett mindre antal a£ fallen får man 
härom i sjukhistorierna alls ingen eller mycket knapphändig upplysning; för fler- 
talet fall mer eller mindre fullständig sådan. Lungembolin har i kasuistikens olika 
fall varit af ganska växlande storlek, form och typ. 1 en första grupp - ett 15- 
tal af fallen — har trorabmassan i lungartererna befunnits till stor eller största 
delen utgöras af en lång embolus, som i somliga fall dubbelböjd pressats upp mot 
arter, pulmonalis delningsställe eller in i endera af dess hufvudgrenar (n:r 8, 18, 22, 
26, 29), i andra fall flera gånger hopviken och höggradigt hopknycklad samman- 
pressats efter lungarterens form och storlek, så att den utfyllt densamma (n:r 27, 
35, 37, 50) och i ett par fall påträffats ridande öfver lungarterens delningsställe 
(n:r 10, 12, 31, 55). Efter uttaguing, fripreparering från omgif vande lösare tromb- 
massor och uträtning har embolus själf i de flesta af dessa fall befunnits vara af 
blyertspenn- till liflfinger tjocklek — i något enstaka fall dock t. o. m. tjock som 
en tumme — ; embolus' längd har i somliga af dessa fall befunnits vara 6 ä 8 cm. 
(n:r 38, 51) men i flertalet af dem 12 å 15 (n:r 12, 18, 26, 31) och ända till 25 å 
30 cm. (n:r 27, 29, 35, 50). I flera af dessa senare fall har embolin varit grenad 
med en eller flera kortare efler som i n:r 27 längre utlöpare å oftast sin smalare 
ända, tydligen motsvarande venträdet å den plats, därifrån embolin stammar. I en 
andra grupp af kasuistikens fall — nära ett 10-tal fall — har man jämte lösare 
trombmassor i lungartererna resp. högra hjälthalfvan funnit flera tydligen ursprung- 
ligen skilda emboHer af i olika fall växlande längd och tjocklek — ofta blyerts- 
penntjocka men någon gång tjockare ~ ibland greniga, hvilka ofta befunnits oregel- 
bundet hopslingrade och sammanflätade till ett obturerande trombkylse (n:r 4, 15, 
20, 26, 28, 30, 33, 36, 52). I de återstående fallen med noggrannare sektions- 
uppgifter slutligen hafva lungartererna ofta in i de mindre grenarna varit mer 
• Detta resultat är i öfverensstäramelse med erfarenheterna från djurförsök. Kedan Cohn- 
HEIM och LiTTEN (Ueber die Folgen der Embolie der Lungenarterien ; Virchows Archiv; bd 65; 
band kan ock förtjäna omnämnas en iakttagelse af Eichhorst (Diagnostisclie Bemerkungen zur 
Embolie der Lungenarterie; D. med. Wochenschr., 1908) af ett fall, hvilket öfverlefde med en 
lungemboli, som enligt de fysikaliska tecknen obturerade hela arteria pulmonalis sin. utom öfversta 
grenen till lungspetsen. Om fortsatt trombbildning sker långsamt i arter, pulmonalis, så att 
kollateralbanor raellen pulmonal- och bronchialartererna hinna utbildas, sä kan lifvet fortsätta åt- 
Hart meddelade sektionsiakttagelser visa (Ueber die Embolie der Lungenarterie^ D. Archiv f. klin. 
Med ; bd 84; 1905). 
