stadier öfver obturerande lungemboli som poatoperativ dödsorsak 51 
besvärar den laparotomiserade, är hindersam för både respiration och hjärtverksam- 
het och kan möjhgen dessutom genom de utspända tarmarnas direkta tryck, liksom 
kontraktioner i bukviiggen vid krystning och fruktlösa försök att få flatusafgång 
störa och försvåra blodets normala passage genom och ur bäckenvenerna. En ope- 
ration, särskildt en laparotomi, kan sålunda på flera sätt skapa tillfälliga ogynnsamma 
förhållanden för hjärta och blodcirkulation, hvilka gynna uppkomsten af tromboser. 
I delta sammanhang må också anföras den af Olshausen ^ framställda och 
sedan af äfven Zweifel ^ m. fl. omfattade meningen, att bäckcnhögläge med starkt 
böjda knän och däraf följande tryck på benens vener under operationen skulle 
kunna spela en stor etiologisk roll för u[)pkomsten af tromboser efter hithörande 
gynekologiska ingrej^p. Detta synes mig emellertid högst osaimolikt, då man be- 
tänker, att lungembolimortaliteten efter somliga kirurgiska laparotomier, vid hvilka 
bäckenhögläge aldrig användes, är ung. hka stor som efter de gynekologiska lapa- 
rotomierna med bäckenhögläge. Dessutom se vi ytterst sällan trombos efter an- 
vändning af Esmarchs binda på nedre extremiteterna, hvilken gifvetvis komprimerar 
benets vener vida mera än hvilket bäckenhögläge som iielst. 
Nedsatt hjärtverksamhet och cirhulaiionsruhhningar i samhand med operationen 
och ej ter förloppet ära enligt min mening i rätt många fall viktiga etiologiska faktorer 
för uppkomsten af postoperativ tromhos, resp. lungemboli. 
Det återstår så ett vanskligt spörsmål i tro mbosetiologif rågan: hvilka föränd- 
ringar i blodet själft gynna eller betinga trombbild ningen? Härom finner man 
åtskilliga oHkartade hypoteser och meningar uttalade af olika författare. Franz ^ 
som konstaterat leukocytos i växlande grad efter nästan alla sina gynekologiska 
operationer, anser denna postoperativa leukocytos predisponera för trombbildning. 
AscHOFF åter anser, att den kända ökningen ^ i antalet Blutplättchen efter blod- 
förluster kan postoperativt underlätta trombbildningen och Mott * uttrycker sig be- 
träffande denna Blutplättchens ökning ännu mycket bestämdare: »Cest lä que réside, 
selon nous, la clef du probléme des thromboses posto pératoires». Beneke ^ är af 
den meningen att »fiir die Entstehung der Thromben kommt allés auf den Grad 
der Agglutinationsfähigkeit der Blutplättchen an». Enligt Meinert ^ v. Beck * kan 
den ökade trorabrisken efter operationer delvis bero på den »Eindickung des Blutes», 
som de förmena uppstå som en följd af blodförlust under operationen och sparsam 
vätsketillförsel under de första dygnen (t. ex. efter laparotomier). Witzel ^ de la 
Camp * m. fl. framhålla blodets stegrade koagulationsförmåga efter blödningar. Å 
' Olshausen: Verhandl. d. Deutsch. Gesellsch. f. Chir.; 1908, s. 16. 
* 1. c. 
' Fbanz: Ueber Thrombose und Embolie. VeYhandl. d. D. Gesellsch. £. Gynäk. 1909; e. 448. 
' Enligt ZuBHELi.E (Zieglers Beiträge, bd 47, s. 544) är stark ökning af Blntplättchens antal 
med Säkerhet konstaterad blott vid kloros (Muir) och vid posthämorragisk anämi (Hayem). 
« Beneke: Ueber Thrombose. Miinch. med. Wochenschr.; 1912; s. 2892. 
' Verhandl. d. D. Gesellsch. f. Chir.; 1908; s. 15. 
» Witzel: Die postoperative Thrombo-Embolie. D. Zeitschr. f. Chir.; bd 85; 1906. 
