om hjärtverksamheten visar sig påverkad. Tack vare dessa profylaxåtgärder — 
särskildt »Friihaufstehen» — uppgifva sig åtskilliga klinici (Krönig \ Kummel ^, 
Klein ^ Zurhelle ^ m. fl.) uuder senare åren hafva haft vida färre tromboser och 
embolier efter laparotomier än tidigare. Från andra håll (Hofmeyer ^ v. Hebpf ^ 
Hkll 3 m. fl.) har man dock uttalat sig vida mer reserveradt beträffande särskildt 
»Friihaufstehens» gynnsamma inverkan på trombosmorbidileten, och åtskilliga post- 
operativa lungetnbolidödsfall äro meddelade äfven efter »Friihaufstehen». Då ett 
större antal operationsserier med stora tal och uppgift om trombos- och emboH- 
frekvensen efter »Friihaufstehen» ännu ej meddelats från ett flertal khuiker och de 
förefintliga litteraturuppgifterna äro hvarandra tillsvidare delvis motsägande, så torde 
det vara riktigast och försiktigast att fortfarande anse som en öppen fråga, hu7' stor 
roll »Fruhaufstehen» efter laparotomier spelar som profylaxåtgärd mot trombos och 
lungemboli. 
Helt säkert böra vi icke vänta oss allt för mycket af de nyssnänjnda profy- 
laxåtgärderna — WiTZEL ^ Zurhelle ' m. fl. synas mig alltför optimistiska i sin 
tillit till dem — af den orsaken, att de inverka på endast en af de etiologiska 
trombosfaktorerna, nämligen cirkulationsrubbningen, strömförlångsamningen, men 
icke på de båda öfriga: förändringarna i kärl väggen och förändringarna i blodet 
själft, hvilka vi alltså icke äro i stånd att förekomma eller påverka. I den mån, 
som den postoperativa trombosen till sin uppkomst är beroende af dessa båda sista 
orsaksmoment, äro vi följaktligen fortfarande fullkomhgt maktlösa. I^enna ofull- 
komhghet i trombosprofylaxen sammanhänger uppenbarligen på det närmaste med 
vår bristande kunskap om blodförändringarua, som gynna eller betinga tromb- 
bilduingen. 
Lungembohprofylaxen vid redan förefintlig trombos är själffallet en helt annan 
än irombosprofylaxen. Då kroppsansträngning af något slag ibland kan vara — 
enligt Lund-Malmö kasuistiken i 20 «/o af fallen (sid. 42) — den omedelbart fram- 
kallande orsaken till trombens lossande och uppslungande i lungarteren, så är enligt 
allas samstämmiga mening så fullständig stillhet och ro som möjligt för trombos- 
patienten den viktigaste profylaktiska åtgärden mot lungemboH. Denna embolipro- 
fylax är emellertid på sin plats ej blott uti alla fall med kliniskt manifest trombos 
utan — som af den föregående framställningen framgår — ännu mera af vikt för 
de opererade fall. som ej förete kliniskt tydliga symtom af trombos och dock hafva 
trombos, sålunda operationsfallen med latent trombos, då lungembohrisken för just 
dem är obetingadt störst. I många af de hithörande fallen har man dessvärre inga 
