59 
stimulantia, ev. morfin står öfver den svåra attacken och sedan tillfrisknar. Inför dylika 
allvarliga lungembolifall med tvifvelaktig prognos befinner sig kirurgen med afseende 
på ifrågavarande indikalionsställning mellan Scylla och Charybdis: han riskerar å 
ena sidan att uföra denna lifsfarliga operation å en patient, där den i själfva 
verket ej är nödvändig och så lätt blir för patienten ödesdiger i stället för lifs- 
räddande, å andra sidan att uppskjuta operationen, tills prognosen den förutan är 
alldeles uppenbart pessima och pat. in agone, då ingreppet, som tidigare möjligen 
kunde lyckats, sannolikt blir resutatlöst. Då vi sålunda för en del af de svårare 
lungembolifallen ej äro i stånd att säkert bedöma prognosen, så är det uppen- 
barligen beträffande dessa fall mycket vanskligt eller ibland helt enkelt omöjligt 
att afgöra, om och när Trendelenburgs operation är indicerad. Dessa indikations- 
svårigheter böra emellertid å andra sidan ej öfverskattas, då nämligen i många 
letalt förlöpande lungembolifall — kanske flertalet — hela symtombilden ter sig 
sådan, att en hvar med erforderlig erfarenhet omedelbart eller mycket snart kan 
med säkerhet förutse den letala utgången; för alla dessa fall utgör sålunda oviss- 
het beträffande prognosen intet hinder för Trendelenburgs operation. 
För att Trendelenburgs operation skall kunna komma till användning med 
i kt att lyckas kräfves emellertid utom säker diagnos och riktigt ställd prognos 
äfven andra betingelser. Först och främst kunna de lungembolifall, som dö mo- 
mentant eller redan efter några min., rimligtvis aldrig blifva föremål för operativt 
ingrepp, då efter embohsymtomens uppträdande en viss tid måste åtgå, innan läkare 
kan hinna tillstädeskomma och besluta sig för operation, och sedan för att föra 
patienten till operationssal, förbereda och utföra operationen. Den tid, som kräfves 
härför, är gifvetvis växlande i olika fall beroende på yttre omständigheter : om 
embolin uppträder under dagen eller på natten, om kompetent operatör händelsevis 
strax är till hands, om det behöfliga instrumentariet står färdigsteriliseradt m. m. 
Om man granskar uppgifterna i de ofvan refererade opererade fallen, finner man, 
att uti Ranzi'8 fall tromberna aflägsnats ur arter, pulmon. redan ung. 10 min. efter 
embohsymtomens isättande, medan uti Sievee's och Kbugebs fall operationen 
började först 20 å 25 min. efter enibolisyratomens inträde. Under vanliga för- 
hållanden måste säkerligen en lungembolipatient lefva allra minst 10 min. och för- 
modligen oftast 15 min. för att Trendelenburgs operation skall kunna med hopp 
om framgång utföras. 
Vidare kräfves för att Trendelenburgs operation skall kunna lyckas, att emboliema 
med eventuella trombmassor ej hafva annan plats eller annan utbredning i lung- 
artererna än att de låta åtminstone till större delen aflägsna sig från en incision i 
hafvudstammen. Uti ett par af de ofvan anförda fallen, där operationen ulförts, 
har detta ej lyckats, utan hafva vid senare sektion lungarterens endera eller båda 
hufvudgrenar eller lobära grenar befunnits fortfarande innehålla afsevärda mer eller 
mindre obturerande trombmassor. Som en ytterligare indikatioussvårighet må i 
detta samband framhållas, att det ej torde vara möjligt att af de kliniska symtomen 
bilda sig en bestämd mening om erabolieruas plats och utbredning och sålunda 
