Gustaf Petrén 
heller icke möjligt atfkliniskt diagnosticera, om erabolierna befinna sig enbart uti 
arter, pulraonalis hufvudstam ev. båda hufvudgrenar och alltså lämpa sig för opera- 
tion eller ej. 
Hur många af luugemboli fallen uppfylla nu dessa villkor för Trendelenburgs 
operation? Ranzi ^ har med afseende härpå granskat en serie af 17 postoperativa 
obturerande lungembolifall från v. Eiselsbergs khnik — alla obducerade — och där- 
vid funnit, att de 8 dött strax efter operationen eller gått till exitus inom några 
minuter; af de återstående 9 fallen, som afiidit efter något mera protraheradt för- 
lopp, hade de 5 vid sektionen emboli uti lobära grenar, så att deras aflägsnande 
knappast skulle varit möjhgt. Sålunda skulle endast 4 af 17 dödhgt förlöpande 
lungembolifall uti denna serie hafva uppfyllt de båda of van angifna betingelserna 
för Trendelenburgs operation. 
Om vi efterse, hur fallen uti ifrågavarande Lund-Malmö-kasuistik förhålla 
sig vis ä vis möjligheten af Trendelenburgs operation och härvid förutsätta, att i 
allmänhet minst 15 min. äro erforderhga för beslutandet och utförandet af opera- 
tionen, så finna vi, att af de 45 postoperativa lungembolifallen de 26 afiidit inom 
kortare tid än 15 minuter, de 19 left 15 min. eller ännu längre, efter det emboli- 
symtomen uppträdt. Uti 9 af dessa 19 fall hafva emellertid sektionsfynden visat 
sådan utbre<lning af emboH eller trombmassor uti de lobära artergrenarna, att de 
sannolikt ej skulle kunnat i behöflig utsträckning aflägsnas från en incision i arter, 
pulmonalis; vidare fanns uti fall 37 vid sektionen emboli äfven å valvula tricuspi- 
grepp i detta fall gagnlöst. Som kontraindikation mot Trendelenburgs operation 
har Körte' med full rätt angifvit: kakexi, sepsis eller höggradig arterioskleros — 
och jag skulle vilja tillägga pneumoni — hos den af Inugemboh träffade. Utaf 
kasuistikens ifrågavarande 19 fall hade n:r 45, opererad för senil gangrän, hög- 
gradig arterioskleros och n:r 4 flera bronchopneumonier. De återstående 7 fallen 
(1 gallstensfall, 4 appendicitfall, 1 fall med rörlig njure och 1 med retroperitonealt 
sarkom) hafva möjligen — 3 af dessa fall äro ej obducerade — uppfyllt betingel- 
serna för att Trendelenburgs operation skulle kunna med framgång utföras. 
r'a ofvan anförda granskning af v. Eiselsbergs lungemboHdödsfall och 
denna nu gjorda af ifrågavarande lungembolikasuistik hafva sålunda gifvit tämligen 
öfverensstämmande resultat: en verhUgt indicerad Trendelenburgs operation lan ej 
komma till användning med möjlighet att lyckas uti mer än hvart 4:de ä hvart 6:te 
fall med postoperafiv obturerande lungemboli. 
Som än ytterligare vanskligheter vid Trendelenburgs operation må dessutom 
nämnas tekniska svårigheter och operationskompHkationer af olika slag, som kunna 
blifva orsaken till en olycklig utgång: först och främst infektion (som i Krugers 
fall), hvaremot det torde vara långt mera svårt än under andra förhållanden att 
dalis i högra hjärthalfvan och 
cava, hvilka förmodligen skulle gjort 
tar die Trendelenburgsche Operation bei Luugenembolie. D. 
Wochenschr.; 1909. 
