Vid en normal förlossning lossnar icke moderkakan från sitt fäste vid livmoder- 
väggen förr än efter fostrets framfödande Under abnorma förhållanden kan en 
sådan lösning inträda för tidigt, under förlossningen eller redan under havande- 
skapet, även då moderkakan sitter fäst på det vanliga stället i corpus uteri, i när- 
heten av livmoderbotten. 
Genom en sådan förtidig lösning minskas möjhgheten för fostret att få sitt 
syrebehov tillfredsställt genom placentarkretsloppet. Det är därför tydligt, att en 
lösning av ett större område av plaeentarytan sätter fostrets liv i största fara, och 
att en total lösning av placenta ofelbart leder till dess död genom kvävning. Men 
även för modern är denna förtidiga lösning med den oundvikliga blödningen för- 
enad med de största faror, vilket även finner sitt uttryck däri, att man ännu för 
kort tid sedan ansåg denna komplikation i över halva antalet fall leda till även 
moderns död. 
Fastän ifrågavarande sjukdomsbild blivit tydligt målad långt tidigare, och 
kanske bäst av Rigby 1776, blev intresset för frågan icke allmänt förr än 1818, då 
den dåvarande prinsessan av Wales dog av en sådan inre blödning vid förlossning. 
Det uppseende, som denna händelse väckte både inom den sakkunniga och inom 
lekmannavärlden, väckte ett intresse för frågan, som sedan dess icke slappnat. 
Tyvärr måste man säga, att de framsteg, som man på grund härav kunnat 
vänta under nästan hela 1800-talet inskränkte sig till, att sjukdomsbilden blev full- 
ständigt känd i sina detaljer beträffande symptom och förlopp, varjämte man med 
alla till buds stående medel sökte minska dödligheten för mödrarna, dock utan att 
härvidlag uppnå avgörande resultat. Sjukdomens orsaker förblevo alltjämt okända. 
I ett nytt ljus ställdes frågan år 1885, då Winter meddelade tre fall, som sam- 
tidigt visade äggvita i urinen. Han drog av sina fall den slutsats, att äggvitan, 
som ju hos havande kvinnor är vanlig, möjligen vore orsaken till moderkakans 
lösning. Sedan denna tid överflödar den obstetriska htteraturen av arbeten, som 
nästan alla taga ställning till denna fråga, de flesta i samma riktning som Winter. 
Sjukdomens natur var emellertid okänd, och döden krävde fortfarande sina 
offer, icke endast bland fostren, utan även bland mödrame i en utsträckning, som 
endast kan jämföras med dödligheten vid eklampsi, den till sitt ursprung gåt- 
fuUaste och till sitt förlopp mest oberäkneliga förlossningskomplikation vi känna. 
