De 
lokala flyktiga ödemet, Quinckes ödem eller det angioiieurotiska ödemet, 
andra synonymer att förtiga, har under de senare åren ofta varit föremål för sam- 
manfattande framställningar [Collins \ Schrötter \ Cassirer ^ m. fl.] och åkomman 
kan därför numera anses vara så pass allmänt bekant, att nya fall icke längre utan 
vidare kunna påräkna något större intresse. De fall för hvilka jag i det följande 
ämnar redogöra, synas mig dock med hänsyn till deras tämligen ovanliga etiologi, 
framträdande i omedelbar anslutning till intagande af ett indifferent läkemedel resp. 
förtärande af vissa vanliga födoämnen, vara värda att offentliggöras och något när- 
mare belysas. 
Fall 1. Gosse, 4 Ar, 4 mån. 
I hereditärt afseende är anmärkningsvärdt, att barnets mormors mor skall enligt 
uppgift, som modern fått af sin mor, ha fått »utslag öfver hela kroppen» vid förtärandet 
af någon viss sorts födoämnen, modern kan ej närmare erinra sig hvilka. Hon har sig 
jämväl bekant att en kusin till hennes moder, som led af anfallsvis påkommande huf- 
vudvärk, aldrig vågade taga någon medicin härför, då hon alltid fått »utslag öfver hela 
kroppen» efter alla medel, som hon försökt. Patientens föräldrar äro själfva friska och 
ha aldrig haft dyUka åkommor. Modern har ett utprägladt »emotivt» nervsystem. 
I fi-åga om pat. själf har jag ganska noga kunnat följa hans utvecklmg ända 
sedan början af hans andra år, sedan hvilken tid jag varit familjens läkare. Han är 
enda barnet. Under första året vårdades han någon tid å sjukhus för envis för- 
stoppning, som syntes trotsa all behandling och föranledde misstanke pä »organisk för- 
trängning'» Under denna tid skall han ständigt ha haft »tjocka skorpor i hårbottnen», 
som måste aflägsnas med omslag. För öfrigt aldrig utslag i ansikte eller å kroppen. 
Under den tid jag haft tillfälle att observera barnet, har jag kunnat fastställa, att 
det är en i hög grad neuropatisk individ. Första gången jag konsulterades i början 
af hans andra år, gällde det ett typiskt nervöst skrik- och ursinnesanfall. Sedermera 
har det hufvudsakligen varit akuta katarrala affektioner af de öfre luftvägarne. Af sådana 
angripes han regelbundet hvarje höst och vinter, så snart han varit ute i rå eller dim- 
mig väderlek. Han får då snufva, angina, laryngo- och tracheobronchiter med hndng 
feber. Hostan är alltid mycket envis och krampaktig. 
Det var just i anslutning till en sådan febril affektion af öfre luftvägarne, som öde- 
met uppträdde. Den 13 februari 1912 lillkallades jag nämligen på grund af att barnet 
gått en veckas tid och varit »förkyldt» med temperaturstegrmg om kvällarna upp mot 
' J Collins Angeioneurotic Oedema, The intern, journ. of med. science Bd 103, s. 654. 
* L v ScHRÖxrEE, Erkrankungen der Gefässe, Nothnageh Spec- Path. u. Ther. Bd 15: II 8. 400. 
3 R Cassirer. Die vasomot-trophischen Neurosen. Berlin 1912, s. 701, 
