anaphylaxi, under det att får-serum under för (ifricrt lika försöks villkor ej hade någon 
effekt och marsvin, förbehandlade med nornialt mänskoserum, likaledes ej på minsta 
vis reagerade för en efterföljande injektion af vare sig f?viu- eller fårserum. 
Härmed var sålunda bevisadt, att den nännida patientens serum måste inne- 
hålla en specifik anaphylaktisk reaktionskropp, som möjliggjorde öfverförandet af 
en passiv anaphylaxi på normala djur. Och förf. sluter häraf, att den föreliggande 
ideosynkrasien mot svinkött måste vara beroende på denna experimentellt påvisbara 
anaphylaxi mot svinägghvita. Att denna här utlöses af genom magtarm kanalen 
införd ägghvita, är icke i öfverensstämmelse med den allmänna erfarenheten från 
djurexperimenten, där detta i regel endast lyckas vid en parenteral ingifning af 
den främmande ägghvitan. Nu är det visserligen intressant att erfara, att just i 
detta fall uppkomsten af ideosynkrasien mut svinköttet kunnat föras tillbaka till ett 
2 år förut begånget dietfel med fläskkorf, och man kunde ju mycket väl föreställa 
sig, att pat. vid detta tillfälle förtärt så kopiösa massor häraf, att delvis peptisk 
oförändrad eller endast obetydligt »klufven* ägghvita kunnat komma öfver i blodet 
och verka anaphylaktiserande alldeles som vid parenteral tillförsel. Men att äfven 
vid alla senare tillfällen något dylikt jämväl ägt rum, förefaller dock som ett god- 
tyckligt antagande. Bruck anser emellertid sitt försök synnerligen bevisande och 
tvekar icke att generalisera sin iakttagelse och sål. betrakta all urticaria ex ingestis 
beroende på anaphylaktiska processer. 
Vore detta riktigt — det fordras väl dock åtskilliga undersökningar till, för 
att saken skall kunna anses fullt fastställd — låge det ju mycket nära till hands, 
att äfven motsvarande fall af Quinckes ödem stode på samma basis, och att det 
sålunda i dessa verkligen vore fråga om verkan af ett gift, visserligen icke infördt 
som sådant, men bildadt i organismen vid sammanträffandet mellan det i och för 
sig indifferenta ämnet med en i organismen förefintlig specifik anaphylaktisk reak- 
tionskropp. 
I själfva verket har också upprepade gånger af förff. hänvisats på analogien 
mellan Quinckes ödem och de anaphylaktiska fenomenen, några direkta experimen- 
tella bevis på förh anden varon häraf har dock hittills icke förebragts i något fall, 
helt naturhgt för öfrigt, då det ju endast är i de, enligt hvad vi sett, tämhgen säll- 
synta fallen ex ingestis, där bestämda hållpunkter i fråga om det eventuella anti- 
genet kan erhållas. Huruvida äfven enklare kemiska ämnen af icke ägghviteartad 
natur kunna åstadkomma verklig anaphylaxi, har för öfrigt varit mycket omtvistadt. 
På sista tiden ha dock uppgifter förekommit, om att det lyckats med serum från 
patienter med ideosynkrasi mot vissa indifferenta läkemedel på djur öfverföra en 
passiv anaphylaxi gentemot det motsvarande ämnet, om det nu också icke i dessa fall 
varit fråga om urticaria utan andra utslag och symtom efter t. ex. jodoform, antipyrin 
J.^^^^^ ^ ^^^^^ jodoformen vill Bruck göra troligt, att denna icke 
