Undre Dicellograptnsskiffern i Skåne 
nin^ssätt, växlande alltefter som nya fyndorter ni)[)dagat.s eller den med större sk 
genomförda zonindelningen nödvändiggjort en mera detaljerad beteckning. 
En jämförelse mellan olika författares beteekningssätt eller mod siiidin <.i- 
slags synonymiförteckning öfver de växlande beteckningarne af de skilda li:ir ili 
varande lokalerna läranas i följande 
Schema öfver Fågelsangslokalernas beteokninar. 
De lokalor, som Imfvudsakligen varit föremal for (iciiiia iniii uiidcrsitki 
E 14 a, E 14 b, E 14 c och E 15, träffas, när man -ar Iran \' moi o. i mi iiat 
ordning utmed öularpsbäckens södra sida, där do u[i|»ta<ia sträckan lian 4 ti 
hundra meter väster om Fågelsångsl)äckeiis mynning. Df tillii(»ia vu sannnanliiinL:; 
skiktserie, hvars konkordanta lagei- stupa 2" 4" ai .<y.lv;ist. \'i innia salc.le 
äldsta delarna i dalväggens östligaste prolil. vid lokal E I.'», KWw denna 
öfriga lokaler med respektive 70, f)(J och 4(i iii(>tcrs Inckor. Alla aro de belagi 
ställen, där någon af bäckens vindningar nar I ram till södra dal vaggen (jfr 
sen, fig. 3 A). 
De synhga skifferlagren ha inotn de skilda lu-otilcma en inäktighet af 3,5 - 
och äro upptill täckta af sand, till synes af lln\ i<.ulaci;,I natur. 
