30 
fylldt af svafvelkis (eller kalkspat) finnes, 3 ä 5 mm längre bakåt, i kroppens midt- 
linje ett triangulärt parti, som helt säkert representerar en kroppskavitet (tarm 1. 
dylikt). Fossilet, som lätt lossnar fi-ån skiffern, hvari det är inbäddadt, förekommer 
tämligen rikligt i undre dicellograptusskiffern såväl vid Fågelsång som vid Köstånga; 
några käkar, liknande dem som i det följande beskrifvas, bafva aldrig observerats 
tillsammans med detta fossil. 
Annelidkäkar. 
Alltsedan Hinde 1882 beskref en del annelidkäkar från Gotland hafva dylika 
endast i korthet omnämnts från svenska lokaler. I enstaka exemplar ha de an- 
träffats äfven i våra äldre silurbildningar. Så anförde Wiman 1902 annelidkäkar 
i block af eeratopygekalk från Biludden samt från norra Ölands ceratopygeskiffer, 
och 1909 omnämnde Westergård dylika från sistnämnda lag vid Ottenby. I intetdera 
fallet lämnades någon utförhgare beskrifning eller bestämning. Flerstädes i undre 
dicellograptusskiffern, men framför allt i öfre delen af lokal E 15 vid Fågelsång (i zonen 
med Climacograptu^ putillus Hall) ha dylika nu träffats synnerhgen rikligt förekom- 
mande tillsammans med brachiopoder och ostracoder i ett relativt grofkornigt skikt 
(möjligen motsvarande fosforitbandet å lokal E 14 c). Bland här anträffade anne- 
lidkäkar kunna flera olika former särskiljas. Som käkarna alltid träffas isolerade, 
utan någon som helst antydan om deras ursprungliga inbördes läge och eventuella 
samhörighet, har jag tnåst nöja mig med att i likhet med Pander och Hinde be- 
skrifva hvarje form såsom en särskild art. 
Käkarna äro alla små, glatta, som det tyckes hornartade och af mörkare eller 
ljusare brun färg. På grund af den ringa storleken alltid lätta att förbise, blifva 
de stundom till och med svåra att iakttaga i detalj med vanlig lupp. Totala längden 
växlar nämhgen mellan ' '2 och 4 mm, och i regel blir formen mera sammansatt ju 
mindre storlek själfva käken når. 
Tänderna eller taggarna utgå från en platta eller bas, hvilkens undre sida 
ofta är tunn och utlöpande i en spets. Denna oftast triangulära del har uppfattats 
som ett muskelfäste. Som den aldrig förekommer i relief såsom den öfriga delen 
af käken, förefaller det också troligt, att den varit af mjukare beskaffenhet än käken 
i öfrigt och därför blifvit lättare sammanpressad. Ofta är den ej skarpt begränsad 
från den omgif vande bergarten. 
Käkens olika delar hgga ej alltid i samma plan, och för att iakttaga alla dess 
detaljer är det särskildt vid aftecknandet nödvändigt att belysa föremålet omväxlande 
från skilda håll. Detta gäller framför allt de små sammansatta käkarna. 
Drepanodus falcatus n. sp. 
Tafl. I, fig. 3. 
Enkel käke, glatt, skärformig, i konvexa kanten tillskärpt, i den konkava där- 
emot tjockare och af rundad. En fin längdfåra, belägen nära konkava randen, 
synes ofta liksom markera inre gränsen för det tillskärpta partiet. 
