Undre dicellograptusskiffern i Skåne 
41 
Arten uppträder i två till storleken mycket växlande former, vanligast dock i 
en, som till sin längd ej öfverskrider 20 mm. Thecorna hafva samma utseende som 
hos föregående art, men äro sällan synliga, eftersom polypariet nära nog alltid är 
mer eller mindre scalariformt samman pressadt. Poplypariet visar vanligen rätliniga, 
parallella profillinjer. Den spetsiga proximaldelen har tre taggar. Af dessa utgör 
midttaggen en förlängning af siculans ena sidorand; de båda laterala taggarna äro 
svagt böjda och riktade snedt utåt-nedåt. 
Äfven af denna art äro samtliga föreliggande exemplar pressade och således 
ej lämpade för ett närmare studium af polypariets byggnad. Å polypariets yta 
kunna särskiljas dels, i själfva proxinjalpartiet, några i det närmaste vertikala linjer, 
som säkerhgen äro märken efter siculan och de första thecorna, dels, längs poly- 
pariets midt, en rad oftast något snedställda ovaler, thecalmynningarna. Virgulan 
synes ej, men neman, som är ytterst smal, når stundom en längd af 10 mm. 
Arten öfverensstämmer hvad såväl storleksförhållanden som utseende beträffar 
med den af Ruedemann anförda amerikanska formen men synes däremot vara 
betydligt mindre än den engelska, sådan denna beskrifves af Elles & Wood. 
Cryptograptus tricornis- har träffats tillsammans med Cryptograptus lanceolatus 
n. sp., Janograptus laxatus Tdllb., Diplograpius perexcavatus Lapw. o. a. i undre delen 
af zonen med Climacograptus puiillus vid Röstånga. 
Lasiograptus (Thysanograptus) spinatus n. sp. 
Tafl. llt, fig. 5 och 6. 
Polypariet når en längd af 10—12 mm och en bredd af 2—3,5 mm, de ven- 
trala bihangen oräknade. Från den tämligen tvära, omkring 1 mm breda, proxi- 
maldelen vidgar sig polypariet jämnt under hela sin längd. Thecorna, af hvilka 
12—14 komma på en längd af 10 mm, äro alternerande samt, åtminstone i poly- 
pariets proximala del, af Climacograptus-typ K P>ån vertikala delen af thecornaa fria 
ventralrand eller, då thecorna mera närma sig DipIograptus'-typens, från deras ytter- 
sta spets utväxa från en relativt bred bas fina borst, ett från h varje theca, hos de 
proximala thecorna korta, utåt-uppåt riktade, hos de distala långa, utåt nedåt böjda. 
Borsten komma stundom i kontakt med h varandra, men synas dock ej hafva varit 
sinsemellan sammanvuxna. 
Lasiograptus spinatus står otvifvelaktigt den engelska Lasiograptus (Thysano- 
graptus) Harhnessi Nich. var. costatus Lapw. ganska nära, i det att den öfverensstämmer 
med denna såväl ifråga om thecornas form som beträffande polypariets storlek och 
allmänna utseende. Emellertid skiljer sig vår art från den nämnda engelska formen, 
dels genom sitt i proximaldelen relativt smalare, i bredd mera jämnt och långsamt 
tilltagande polyparium, dels genom sina alltid fria, till största delen mycket korta och 
» Thecorna öf verensstämma närma.st med (Jem hos Diplograptus (Amplexograptus) perexcava- 
tus Lapw. och kunna därför äfven sägas vara af Åmplexograptus typ (jfr Elles & Wood, Part. VII, 
pag. 320 och pag. 325). 
