Undre dicellograptnsBkiffem i Skåne 43 
Lasiograptus cfr Harknessi Nich. 
Tafl. Ill, fig. 7. 
1867. Diplograptus Harknesn Nicholson, pag. 262, pl. XI, fig. 6. 
1908. Lasiograptus (Thysanograptus) Harknessi, Elles & Wood, pag. 325, pl. XXXIV, 
fig. 1 a-d. 
Polypariet har, då det är scalariformt samnianpressadt, en bredd af endast 
1 mm. Thecorna (omkring 14 på 10 mm) äro försedda med hvardera två myn- 
uingstaggar, hvilka äro förenade genom den lacina, som ventralt omger polypariet. 
Då endast ett tämligen obetydligt fragment af arten föreligger, kan dess iden- 
tifiering med Lasiograptus Harknessi Nich. ej göra anspråk på att vara fullt säker. 
Emellertid öfverensstämmer vår form, framför allt med afseende på den ringa stor 
leken, men äfven i öfrigt, synnerligen väl med den skottska arten. 
Lasiograptus cfr Harknessi Nich. bar träffats vid Röstånga tillsammans med 
Diplograptus Törnquisti n. sp., Climacograptus Scharenbergi Lapw. och Dicranograptus 
ramosus Hall i zonen med Nemagraptus gracilis Hall. 
Diplograptus teretiusculus His. 
Tafl. II, fig. 15-20. 
1840. Prionotus teretiusculus Hisingeb, pag. 5, tab. XXXVIII, fig. 4. 
1881. Diplograptus teretiusculus, Tullberg, pag. 18, tafl. Il, fig. 3-7. 
1907. Diplograptus { Glyptograptus) teretiusculus, Elles & Wood, pag. 250, pl. 31, 
fig. 1 a-c. 
Artens identifiering är i många fall förenad med en viss svårighet, detta särskildt 
på grund af dess synnerligen växlande habitus, växhugar, som i den äldre litteraturen 
synas ha lämnats fullkomligt obeaktade. Ej nog med att som vanligt arten i olika 
aspekter, eller under olika bevaringstillstånd i öfrigt, får ett mycket föräudradt utseende, 
utan den synes därjämte uppträda i tre olika former (o;, p, 7), som visserligen öro 
hvarandra mycket närstående men dock vid gynnsam beväring kunna med säkerhet 
åtskiljas. Starkt pressade eller mera fragmentariska exemplar låta sig däremot säl- 
lan hänföra till någon viss form. Dels på grund häraf, dels emedan de olika for- 
merna ändock äga många viktiga karaktärer gemensamma, har jag ej ansett mig 
böra uppföra dem som skilda arter. 
Frånse vi till en början de karaktärer, som känneteckna de olika formerna, 
torde arten kunna beskrifvas på följande sätt. 
Polypariet växlar i längd mellan 3 och 8 cm. Bredden tilltager från proxi- 
maländan under en längd af omkring 15 mm och blir därefter konstant, 2— 4 mm. 
Proximaldelen är rundad. Siculan, som är af medelstorlek, är alltid försedd 
med virgella, hvilken dock är af växlande längd. 
Thecorna, 8—12 på 10 mm, bilda med polypariets axel en vinkel af omkring 
30° och täcka hvarandra endast obetydligt. Distala delen af deras ventralrand är 
