52 Assar Hadding 
Vid Röstånga och i ogygiocarisskifferu å Anderson förekommer arten täm- 
ligen rikligt. 
Dicranograptus irregularis n. sp. 
Tafl. IV, tig. 1-12. 
1883. Dicranograptus formosus Hopk., Tullberg, pag. 20. 
1882: 2. Dicranograptus cfr formosus Hopk., Tullb., pag. 243. 
Polypariet består af en kort, endast omkring 1 mm lång, stam med 2-3 thecor 
å hvardera sidan, hvilken stam därpå delar sig i två mer eller mindre oregelbundet 
böjda grenar. Stammens bredd är 0,7-0,9 mm, något mindre i proximaläudan, 
något större vid axilen. Grenarna nå en längd af högst 2 cm och en bredd af 
0,5 mm. Axilarvinkeln växlar i storlek mellan 20" och 60^ Grenarna, hvilka som 
nämnts ha oregelbunden riktning, äro dock vid axilens spets alltid nästan raka, under 
det att de distala delarna merendels visa sig på ett eller annat sätt svagt bågfor- 
migt böjda. Böj tiingarna kunna förekomma närmare eller fjärmare stammen samt 
vara jämna eUer tvära. De särskilda exemplaren få härigenom mycket skiljaktigt 
utseende, men mellan ytterligheterna finnas mellanformer, som möjliggöra och nöd- 
vändiggöra deras sammanförande till en art. 
Siculan är liten, sällan märkbar. Däremot framträder ofta en kort, 0,4 mm 
lång, smal virgella, hvarjämte de första thecorna visa antydan till lateraltaggar. 
Thecorna, 11—14 på 10 mm, täcka hvarandra på Va— Vs af längden. Deras 
form påminner om den hos Dicellograptus vagus, dock äro de i det stora hela mera 
jämnsmala. Ventralranden är S-formigt böjd, mynningsdelen inrullad. Mynningen 
vetter inåt eller t. o. m. något nedåt. Inskärningen of van mynningen upptager 
ungefär Vs af grenens bredd. Thecornas begränsning i grenens dorsalrand är S-for- 
migt svängd, hvarigenom denna får en något undulerande kontur. 
Tullberg omnämner 1882 arten under namn af Dicranograptus formosus Hopk., 
och af hittills beskrifna Dicranograpti synes denna också stå vår art närmast. Att 
Tullberg 1883 benämner arten D. cfr formosus Hopk., visar att han då funnit de båda 
arterna vara något olika; i själfva verket äro hos vår art grenarna betydligt smalare 
och mera oregelbundet böjda, än hos den nämnda engelska arten. Då dessutom 
Dicranogr. formosus Hopk. enhgt Elles & Wood (1904, pag. 154) lär vara att föra 
till Dicellograptus sextans Hall, något som under inga omständigheter kan komma 
ifråga för D. irregularis, har jag sett mig nödsakad uppställa vår svenska form 
ifråga som en ny art. Den synes vara vår äldsta eller åtminstone en af våra äldsta 
Dicranograpti och kommer genom sin relativt korta stam mycket nära släktet Dicel- 
lograptus. 
Arten träffas vid Fågelsång å lokal E 15 i ett tunnt skikt tillsammans med 
Diplograptus Linnarssoni Tullb. ocli tillhör sålunda zonen med Climacogr. putil- 
lus Hall. 
