Undre dicellograptusskiffern i Skåne 
67 
jämn böjning öfvergår i den något konkava undre randen. Skalet, som har största 
höjden vid främre ändan, aftar därifrån i höjd ända till skalets inidt; i bakre liälften 
löpa däremot undre och öfre randen parallella, livadan skalets höjd här blir konstant. 
Mellan de gröfre tillväxtlinjerna, som löpa i det närmaste parallellt med undre 
randen, är skalet fint koncentriskt strieradt. Från främre-öfre hörnet utgå tvänne 
divergerande fåror, af hvilka den ena går till bakre randens midt och den andra 
till en punkt, som markerar undre gränsen för samma rand. 
Förhållandet mellan skalets längd och höjd är 2: 1. 
Arten förekommer vid Röstånga rikligt i öfre delen af zonen med Nemagraptm 
gracilis Hall och i närmast yngre lager. 
Anatifopsis curtus n. sp. 
Tafl. IV, fig. 33. 
Skalet platt, triangulärt, med tvärhuggen främre och bredt tungformig bakre ända. 
Öfre randen är ganska starkt konvex och öfvergår vid bakre ändan utan skarp 
gräns i den undre randen, som här möter starkt uppåtböjd. Denna senare är i 
öfrigt (d. v. s. i sin främre hälft) rak eller ytterst svagt konkav. Främre-undre 
hörnet är tydligt afrundadt. Alla tillväxtlinjer äro fina, jämnstarka och parallella 
med undre randen. Intet exemplar visar främre randen fullt tydlig; å en del vill 
det synas som skulle här varit ett mycket smalt främre fält. 
Förhållandet mellan skalets längd och bredd är, 3: 2. 
Förekommer tillsammans med föregående art, fast mindre rikligt. 
Anatifopsis elongatus n. sp. 
Tafl. IV, fig. 34. 
Skalet är platt, mycket lågt, långsträckt (dolkformigt) och har största bredden i 
närheten af främre ändan, som här är tungformigt utlöpande. Öfre randen är 
mestadels rak, dock framtill något nedåtböjd. Bakre randen är rak och samman- 
löper med den öfre i ett rätvinkhgt hörn, men öfvergår genom tvär böjning i undre 
randen. Denna senare är under största delen af sin längd nästan rak, men blir 
dock vid främre ändan något uppåtböjd. Från midten af skalets öfre rand till 
bakre randen löper en djup, bred fåra. De fina tillväxthnjerna äro något ojämna, 
men skarpt markerade. 
Skalets längd förhåller sig till dess bredd som 5: 1. 
Det enda föreliggande exemplaret har anträffats i samma lager som de båda 
förutnämnda arterna af detta släkte. 
Ostracoda. 
Primitia Tolli Bonnema. 
Tafl. VI, fig. 10 och 11. 
1909. Primitia Tolli Bonnema, pag. 16, tafl. I, fig. 1—14. 
Dorsalranden är rak, och vid hvardera af dess båda ändar synes en liten, lång- 
smal, otydligt afgränsad area, i regel bäst synlig vid främre ändan. Dorsalranden 
