Assar Hadding 
af intiyckningar å glabellan samt genom fasta kindernas bredt triangulära form 
och relativt svaga hvälfning. 
Arten har å Anderson anträffats i ett större antal exemplar i ogygiocaris- 
skifferns undre del (= zonen med Climacof/r. putiUus Hall) och anfördes af Angelin 
från motsvarande lag i Norge samt af Moberg ^ från Ölands centauruskalk. 
Telephus sp. 
Tafl. VIII, fig. 5. 
1913. Telephus sp. Hadding, pag. 42, tafl. 2, fig. 24. 
Endast ett exemplar af hufvudets midtsköld har anträffats vid Röstånga i 
zonen med Climacograptus putiUus Hall. Representerar sannolikt en ny art. 
Telephus Mobergi Hadding. 
Tafl. VIII, fig. 6—8. 
1913. Telephus Mobergi Hadding, pag. 37, tafl. 2, fig. 12—17. 
Arten igenkännes lätt dels på de starka, längsgående intryckningarna å gla- 
bellans sidor, dels på den stora bredden hos palpebrallobernas främre del. 
Arten föreligger i ett flertal exemplar från zonen med CUmacogr. putiUus 
Hall å Anderson. 
Telephus granulatus Ang. 
Tafl. Vm, fig. 9 och 10. 
1854. Telephus granulatus, Angelin, pag. 91, tab. XLI, fig. 21. 
1913. Telephus granulatus, Hadding, pag. 35, tafl. 1, fig. 8—10. 
Från de förutnämnda såväl som öfriga kända Telephus-ariev skiljer sig T. 
granulatus genom glabellans af rundad t subrektangulära form, genom de tvänne 
vårtliknande märkena (sannolikt baser till två afbrutna spröt) å dess främre ända 
samt genom sina relativt smala men starkt hvälfda, nästan kölade fasta kinder. 
Arten förekommer å Andersön, vid Sunne m. fl. ställen i Jämtland, i ogygio- 
carisskifferns öfre del (zonen med Nemagr. gracilis). 
Remopleurides subquadratus n. sp. 
Tafl. VIII, fig. 11 a och b. 
Endast cranidier föreligga. Glabellan har nästan formen af en kvadrat med 
afnindade eller afskurna hörn. Främre, tungformiga, nedböjda partiet är nämligen 
ej skarpt afsatt från öfriga delen, hvadan glabellans främre sidokontur blir nästan 
rak, endast obetydhgt inbuktad vid »tungans» bas. Nackfåran är starkt markerad; 
nackringen ganska bred. Palpebralloberna, som vanligt bredast vid bakre delen, 
äro relativt smala, nästan plana. Skalet, som å de anträffade exemplaren är dåligt 
bevaradt, visar en fin granulering. Säkerligen ha sidofåror Hkartade med dem hos 
» MoBEKG, J. C. 1890; Anteckningar om Ölands ortocerkalk. 8ver. Geol. Unders. Ser. C, 
JS:o 109, pag. 16. 
