84 
(1882: 2) inom de lager, som påträffas mellan orthocerkalken och zonen med Dicranogr. 
CUngani, särskiljas två zoner, en undre, bestående af fossilfria skiffrar {g i Tull- 
bergs schema), och en öfre, zonen med Climacogr. Tullb. (/i samma schema). 
Enligt Tullberg skall zonen med Cl. Vasce ek vi valera zonen med Cl. Wihoni 
Lapw. i England, hvilkeu zon utgör basen till Lower Hartfell d. v. s. till mellersta 
dicellograptusskiffern. Häraf att döma skulle man sålunda i Tullbergs nyss- 
nämnda »fossilfria skiffrar» möjligen kunna vänta sig närmaste motsvarigheten till 
vår undre dicellograptusskiffer. Härvid är dock att märka, att skiffrarna i fråga 
representera hela intervallet mellan mellersta dicellograptusskiffern och orfhocerJcalken, 
hvilken ju å Bornholm har ungefär samma utveckling som i Skåne. Eller m. a. o. 
det är möjligt, att de »fossilfria skiffrarna» kunna till större eller mindre del ekvi valera 
den öfre didymograptusskiffern. Något dylikt antydes ock 1911 af Törnquist, som 
framkastar den förmodan, att Dendt'ograpfus cfr serpms Hopk., af honom an- 
träffad å Bornholm, skulle härröra just från Tullbergs »fossilfria skiffrar». I Wales 
förekommer, såsom Törnquist anmärker, Drndrogr. serpens inom Lower Llandeilo 
vid Abereiddy Bay tillsammans med bl. a. Didymogr. Murchisoni Beck. 
1 Kristianiatrakten har man, som af schemat framgår, kunnat påvisa nästan 
samtliga de för vår undre dicellograptusskiffer angifna ledfossilen, hvilka dock där 
äga en något annan vertikal utbredning än hos oss. Vid de tillfällen, då jag sist- 
lidne sommar, delvis under ledning af Prof. J. KiiER, besökte Huk å Bygdö (en 
sedan gammalt känd lokal för »ogygiaskifer») anträffade jag nämligen i undre de- 
len af därvarande skiffer bl. a. Pterogr. elegans Holm, Didymogr. geminus His., 
Diplogr. propinquus n. sp., Diployr. teretiusculus His., Climacogr. putillus Hall, 
Climacogr. Scharenbergi Lapw. och Janogr. laxatus Tullb. Då samtliga dessa grap- 
toliter förekommo tillsammans måste de gifvetvis ha en annan vertikal utbredning 
^än i Skåne, där, som vi veta, Didymogr. geminus och Climacogr. putillus representera 
helt skilda zoner. Ofvannämnda del af »ogygiaskifern» torde sålunda närmast motsvara 
våra zoner med Didym. geminus och med Glossogr. Hinchsi ^ samt möjligen undre delen 
af z. m. Climacogr. putillus. Hvad åter beträffar öjrc delen af sistnämnda zon torde 
den med all säkerhet äga sin egentliga motsvarighet i de skiffrar, som vid Huk 
bilda »ogygiaskiferns» öfversta del, under det att zonen med Nemagr. gracilis är 
att parallellisera med Ampyxkalkens undre del. Af öfriga norska fyndorter för hit- 
hörande bildningar äro endast de vid Mjösen (se Holtedahl 1909) och i Lange- 
sund— Shien-MiQi (se Brögger 1886:2) något närmare undersökta, och kunna de, 
trots en något afvikande faciesutveckling, utan större svårighet parallelliseras med 
motsvarande lager vid Kristiania. 
Med undre dicellograptusskiffern ekvivalenta bildningar äro äfven kända från 
en mängd ställen utanför Skandinavien. I Storbritannien, där dessa bildningar blifvit 
kända hufvudsakligen genom Lapworths arbeten, utgöras de till största delen af 
graptohtförande skiffrar, sammanfattade under benämningen Lower Bala (el. Llan- 
• 1 Kristiania (Maridalevejen 13) har Glossogr. Hincksi Hopk. träffats tillsammans med 
Diplogr. perexcavatus Lapw., Climacogr. Scharenbergi Lapw. och Obolus deltoideus n. sp. 
