45 
så göres hos de familjer, som ha blommorne ord- 
nade på ett förlängdt och utveckhidt receptacu- 
\um nästan intet afseende på de nämnda karak- 
tererne; oaktadt det torde icke vara svårt ådaga- 
läirsa, att ett felslående af en bractea och en mo- 
difikation i anordningen af blommorne lättare fö- 
rekommer der, hvarest många delar tryckas, emot 
hvarandra, än hvarest de få utveckla sig fritt. Får 
man sålunda i detta afseende göra någon räkning 
på conseqvens, så bör närvaron af bracteer och 
involucrer äfvensom blommornes olika utveckling 
anses hos Capri foliaceae af lika mycket värde for 
karaklerisei ingen af genera, som hos Synanthercer 
och Dipsaceer ■'"). 
*) I sjelfva verket synes en egen inflorescens vara ka- 
rakteristisk för hvar och en af de monopetala växt- 
familjerne med germen inferum. Hos Valerianeae fin- 
nes sålunda den repeterade 3-greniga cyman, som 
likväl genom terminal-blommans icke-utveckling ofta 
blir dichotomisk, understundom genom pedicellernes 
icke utväxande liknande ett capituhim. Hos Gom- 
positae och Dipsaceae (med undantag af Morina och 
flera?) det bekanta anthodiet, men möjligen hos båda 
uppkommet på olika vis. Hos Gampanulaceae en 
racemus, ofta genom pedunclens eller pedicellernes 
obetydliga förlängning förblifvande i formen af ca- 
pitulum eller spica. Hos Lonicereae enkel 3-blommig 
cyma, genom den medlersta blommans felslagning 
ofta 2-blommig, eller genom de lateralas icke ut- 
växande 1-blommig, understundom genom peduncler- 
nes och pedicellernes korthet härmande ett capitulum 
eller en spica. HosRubiaceae (hos alla?) och Viburneae 
en repeterad månggrenig cyma, som kan vara antin- 
gen utbredd eller i formen af blomhufvud. (Det är 
väl i sig klart, att ett blomster, hvari den terminala 
blomman är den först utvecklade, äfven om den har 
utseende af ett capitulum (Valerianella) är annor- 
lunda att anse än det, hvari de nedersta blommorne 
först utvecklas; att ett capitulum, uppkommet deri- 
