47 
för Lonicerens al t i blad vinkeln bära 1 eller 3:ne 
kollaterala blommor (motsvarande axillar-knoppen 
och dess 2:ne biknoppar) med ett par bracLeer 
under b varje blomma. Af dessa ])lommor komma 
oftast icke alla till utveckling, utan förblifva hos 
olika genera än den ena än den andra outveck- 
lade. Hos Caprifolium kommer sålunda 3:ne blom- 
mor (åtminstone i de nedre axillerne) till utveck- 
ling. Likaså hos Diervilla, der blomstret är pe- 
dunculeradt; i dess öfre axiller felslår en af de 
iaterala blommorne, i de öfversta utvecklas en- 
dast den medlersfa (?). Hos Xylosteum och Isika 
utvecklas al irig sjelfva axillar-blomman, men all- 
lid de 2 lalerala ■•"). Hos Symphoricarpos utveck- 
las axillar-blomnian , men icke de Iaterala. Hos 
Linnoea synes det af de talrika bracleerne på dess 
pedunculus och pediceller, som hade fleia blom- 
mor der icke kommit till utveckling. 
Jag nämnde, alt det tillkom hvaije blomma 
att äga 2: ne bra c teer. Om sålunda ax i Ilar-blom- 
man ensam utvecklas, så omgifves det sålunda 
till sin enklaste expression reducerade blomstret 
blott af dessa bracteer (Symphoricarpos). Om 
dessa bracteer äro att anse som modifierade blad 
och blomman som dess axillar-knopp, så böra, 
enligt den vanliga utvecklings-ordningen, biknop- 
parne, om de utvecklas, tränga sig fram emellan 
bracteerne och axillar-biomman. Der sålunda 3 
*) En tendens till abort inifrån visar sig äfven inom 
blomman. Det är nemiigen mot föreningspunkten af 
de båda blommorne, som den udda ståndaren hos 
Xylosteum är vänd; den är den kortaste, der stån- 
darne äro af olika längd och den, hvars anthera sist 
öppnar sig. Om ståndarne äro blott 4 och didynama 
(Xyl. alpigenum), så är det samma udda och inåt- 
vända ståndare, som försvunnit. 
