138 
och erbjuda för foten ett säkert stöJ. Men lik- 
väl icke blott i det inre af landet, i sällskap 
med andra växtei-, hafva dessa Floras benöjda 
barn uppslagit sina bo-plalser; , äfven på de af 
vågorna sönderslilna klippfulla öar i den stor- 
miga oceanen, på fjordarnas skarpt nedskjutande 
klippor, der, hvarest eljest intet vegetabiliskt lif 
trifves, hvarest ofruktbarbetens fördömelse för 
eviga tider synes herrska, lefva några ibland 
dessa växter, och till någon del uteslutande, trot- 
sande det förhärjande elementet, och långsamt 
men säkert förberedande jordgrunden för andra 
växt-slägten , ja till och med de utur de eviga 
snö-bräerna, i h vilka allt lif sjnes utdödt, upp- 
skjutande alp-toppar hafva sina mossor och laf- 
var, visserligen oansenliga arter, men starka nog 
för att skydda berg-arter emot atmosferens för- 
störande inverkningar, och att på detta sätt bi- 
draga till vidmakthållandet af naturens mest stor- 
artade scenerier. Hvad under alltså om Nordens 
botanister redan tidigt började att fästa deras 
uppmärksamhet på dessa eljest så föga aktade 
växter, och om för närvarande derstädes ännu 
är rådande ett så allmänt intresse för dessa väx- 
ter. Äfven Linné hade redan en ej obetydlig 
material, då ban för hundrade år sedan började 
atl systematiskt oidna Mossorno. Usilkcn im- 
puls efter honom den grundlige Swartz gifvit 
moss-kunskapen, beböfver jag knappt att om- 
nännia: jcmnlik lledwig i skaipsynlbet öfvei- 
tiälfade han denne måhända i liktig uppfattning 
af nalurli^a karakteier ocb i en allmännare öfver- 
sigt. Walilenberg fortgick på den af Swartz 
banade väg och öfverträlfade i sin bearbetning af 
mossorna allt del, som var ålgjordt intill ulgif- 
vandet al lians Flora l.ij)p()nica, så väl i skarp 
