178 
pea på GuUland härleder sijj från kalk-häliaines 
tördelning i jeaina afsaLser och mängden af slora 
nediasade block på några localer af ön. För sin 
typiska titvickling i många mer och mindre full- 
komliga former söker deremot Parm. murorum 
skydd, närmare till jordens fuktighet, under de 
öfverhängande kalkbergs-väggarne på deras nedre 
del och i deras remnor. 
Lecidea albo-atra, i det inre fasta landets öf- 
vergångstrakter, helst trädlaf (Lecid. corticola Ach.) 
eller bosatt på kalkbruks-murar (Lecid. epipolia 
x^cH.) och pä väggarne af gamla kalkbrott (Lecid. 
margaritacea b. Ach.), sällan på kalksten, beklä- 
der på Gottlaud i typisk form de större kalk- 
kullarnes röUer, och sprider sig icke allenast på 
kalkstenshällar och murar, der den utmagras, 
stundom till den grad, att dess och Parm. calca- 
reJ3e magraste former knuppt kunna urskiljas, utan 
äfven ymnigt öfver hela ön, på blottad, förtorkad 
ved (väggar och gärdesgårdar). I sin yppigasle 
form är den, på sådan växtgrund, b. irahinella , 
som knappt är träffad i Scandinaviens fasta land. 
På torr ved visar sig Lecid. alboatra, åtminstone 
inom mellersta Sverige, endast i högst ofullkom- 
liga spår, äfven i de trakter, hvarest den föie- 
kommer på lefvande träds bark. 
Sagedia viridida, som ganska sparsauit linnes 
i Götha likes kalktrakter, men ej lärer vara an- 
märkt i det nordliga Scandina vien , saknas icke 
på någon kalkhäll öfver hela Gottland. Denna art 
anmärktes i AYestphalen och beskrefs afScHrxADEii 
1797 (Endocarpon viridulum ScimADF.rx Spicil. Fl. 
Germ. p 192. Tab. 2. t. 4^; den anfördes i alla 
Acharii skrifter om lafvarne och characteriserades 
slutligen fullständigt af Fries i Lichenographia 
Europ. }>ag. 414. Icke desto mindre har den for- 
