184 
h vyrjehandn vskepiiad. LifljAlen, som ofta saknas 
på horizonlell liggande vlor, upplöses pä väggar 
och bjelkar i små kojii, lalliiisskäleiis kant ule- 
shiles och fruktskifvan öfversväller balfklotfor- 
migl. En sådan förknappad fonn torde förstås 
under Lecid. sa buletor mn f. pilularis Fiörke (Ra- 
benhorst D. Lich.), som är vida skiljd från 'pilu- 
laris Fries Summa Veg. Scand. Den vidsträckta 
spridningen al Lecid. sabuleloi um nlgör en qvan- 
litatif ersättning för saknaden af alla Lecideae 
areolalae, bland hvilka ingen enda verkligen in- 
hemsk finnes inom Gotl lands flora. Anmärknings- 
värdt är, att denna art, likasom Lecidea albo- 
atra, i kalkstens-regionen så rikligt öfvergår på 
förtorkad ved, h vilket i Sveriges kalktrakter är 
mera ovanligt. Ty inom dem förekommer Lee. 
sabulelorum ligniajia sällan och sporadiskt. Men 
vi träffa här en af de talrika öfverensstäujmelser 
melJan laf- vegetationen på Gottland och i den 
högnordiska alj)-regionens kalk-trak(er, som i det 
följande skall anmärkas. (Jemföi' Sumrnerleli. Sup- 
plem. Fl. Lapp. p. 157 om Lee. euphorea FL). 
Inom alla trakler, der kalkstens-bildningen 
är rådande, förekomma i stor mängd vissa laf- 
former, som tydligt befiinia sig i ett abnormt 
utvicklings-tillstånd , men hvilkas typiska foi ni 
icke på kalk-grund igenfinnes. Såsom afvikelser 
från lafvarnes normala utbildning röja de sig, dels 
genom fi-ånvaron af ett särskildl, lafvens väsende 
tillhörigt algoicliskt underlag (h vpothalliis) och de 
egentliga lafbålslagrens upj)losning i ett osam- 
manhängande doft, som ofta helt och hållet bort- 
faller, dels genom de omedelbai t j^å ka I ksubst rå- 
tet fastade eller i tielsamma insäidUa frukterna, 
livilkas form äfvcn olta är missbildad. De o-ällde 
o 
länge i Lichenologien for egna arter; och många 
