186 
ruginea. Båda dessa Bialorae förekomma i typiskt 
skick såsom Irädlafvar på ön, Biat. aurantiaca så- 
som steiilaf (fla vo-viresceiis) ganska sällan, vtlerst 
mager och ofullkomlig, Biat. femiginea äfven sleii- 
laf, ehuru sällsynt på granit och sandsten i södia 
delen af ön, antingen ulan lafbål eller parasitisk. 
Så snart dessa arter öfvergå på kalksten, trans- 
formeras de till sådana missbildningar, h vilkas 
sammanhang med hufvudarterna knappt kan för- 
modas och h vilka derföre, såsom annlogt bildade, 
blifvit med andra dylika i norden okända, snm- 
manfattade under det collecliva namnet Biat. 
rupestris. 
De anförda kalkstens-formerna af Biat. au- 
rantiaca och Biat. femiginea f i synnerhet af den 
förra, utgöra en ganska betydlig beslåndsdel af 
lafvegetationen på de större kalk-kullarnes verli- 
caln sidor. Flera andra på kalkslens-grunden för- 
vandlade former, h vilkas uisprung fiån typiska, 
den uråldriga berg-bildningen tillhörande arter ej 
kan betviflas, träffas på Gottland, ehuru spar- 
sammare. Bland dem är Lecidea immersa, h v ilkens 
nära samband med granit-lyfven Lee. alho-coerule- 
scens Fries nu synes allmänt vara erkändt, den 
mest bekanta. På Gottland är den, på murar, 
sällan |)å berghiillar. mera vmnig än i någon al 
mellersta Sveriges kaiktrakter, hvarest den noir 
sällan IrälFiis. Men jag hade äfven tillfälle att 
j)å Gottland anmäika några andia lafbildningar 
af denna grupp, h vilka icke tillf ireue blifvit <>b- 
serveratle i Sverige, och h vilka lill slörie chden 
eiulast, genom Sommerfells forsknini^ar , vnrit 
kända såsom den högnortliska kalkhildningens be- 
i)yggare. Om Lecidea discoidea Fries undantages, 
äro alia de olriga hithörande lormer. dem );»g 
Iriijladc på GDtlland, Uialora cnjtLropJuica , Lecidea 
