188 
etule, då de hunnit mognad. 1 vngre ålder äro 
de mörkt vaxguls tned något mörknande lunn 
kant; äldre behålla de i sitt inre den vaxorula 
o 
färgen, men skifvans yio mörknar och antager 
smutsigt hruniöd färg. Genom skifvans uppsvall- 
ning blifva frukterna slutligen något convexa, då 
äfven deras kant undanträn^es och blifver omärklig. 
Lecidea immersa /3. atrosangvinea Fl. (Sommerf. 
Supplem. pag. 153) utmärker sig från den van- 
liga formen af immersa genom större frukter, fa- 
stade på lafbålen, icke insänkla i kalkstenen och 
mera åt rödbrunt skiftande fruktskifva (i det våta 
tillståndet blodröd). Den ringfoiniiga frukthylsan, 
fruktens tilltryckta vidfäslning vid substratet och 
dess iin^e hvita färg utvisa dess släglskap med 
Lecid. alboccerulescens Fries. Bland foi merna af Le- 
cid. immersa kan denna lättast förblandas med 
Biatora erythropJicca (en förväxling, för hvilken 
SoMMERFELT vamar), emedan bådas frukter icke 
äro insänkta i substratet och deras färg hos den 
senare, sedan de hunnit mognad, påminner om 
färgen hos den förras. Genom fiukternas inre 
substans och färg och lafhylsans alltid bibehållna 
svarta kant hos Lecidea immersa j3., äro de^ likväl 
skarpt skiljda. 
Lecidea lithopJiila Sommerf. kan med temlig 
säkerhet hänföras lill Lecidea sabuletoruin, och 
torde sannolikt ulg-å från dennas lorm pilidaris. 
Lafbålen synes vara dennas, ulmagrad på kalk- 
sten, och det inre af frukterna, hvilka omgifvas 
af en obestämd ringformig kant, har inga lager 
af olika färg, men är helt och hållet krilhvilt. 
På kalkhällar förekonuna ej sällan dessa frukter 
spiidda utan lafbål; och liån dem kan man icke 
skilja de större, liiu och der i grupper samlade 
Lecideiska frukter, som halva samma inre bygi;- 
