194 
komma, och n tom den siibalpinska regionen träffas 
de icke i Tyskland. De saknas alldeles i Sveri- 
ges och Norriges kalktrakter. Då Fries beskref 
dessa båda stoifruktiga Yerrurarier , anmärkte han, 
ledd såsom det synes af en aning, den egenhe- 
ten i deras utbredning, att de, så vilt då var 
bekant, saknades i norden "■•'). Och de finnas verk- 
ligen båda på Gottland, Verruc. conoidea åtmin- 
stone allmän på alla de stora kalk-kul larnes väg- 
gar och spridd här och der på klipporna öfver 
hela ön, Verruc. Dufourei åter sällsyntare, af mig 
bemärkt blott på en och annan enskild lucal. De 
utveckla väl icke frukterna till sådan storlek, som 
stundom i södra Europa , men bibehålla sina cha- 
racterer oförändrade och tydliga. Båda tillhöra 
de den grupp af slägtet Verrucaria , som har frukt- 
hylsan med basen fästad på lafbålen eller dess 
substrat, af hvilken grupp ingen stenlaf förut va- 
rit bekant såsom norden tillhörig. Verruc. conoidea 
saknar ofta lafbål eller har endast en svag an- 
tydning dertill, varierande i färg, grå eller grå- 
blå, hvit och rödlätt. Den utbildade frukten är 
normalt conisk, dunkel, liksom omärkligt öfver- 
gjuten af ett doft af lafbålen. Hela frukthylsan loss- 
nar slutligen vid basen och bortfaller, men qvar- 
lemnar då merändels en svart rin^' omkrin" den 
fördjuj)ning i kalkstenen, i hvilken fiuklkärnans 
bas legat nedsänkt. Verruc. Dufourei är vpj>erligt 
characteriserad i Lichenogr. Europira. Dess grå, 
mer och mindre åt brunt skiftande lafbål hvilar 
på ett med bålen sammansmältande svart under- 
lag, som i en lyd lig svart ring begränsar hälen. 
Frukternas form iir alldeles egen och utmärkt 
*) ''SiM^iiLn e lias / \ rnuiirias //uicrocu/pas in septcii- 
trionc, qiiaiiUun noviiiius , dosidorari." Lichenogr. Eu- 
i(ip. !>. 433. 
