202 
punkten, från hvilken den olika växtgrunclens in- 
flylelse på laf- vegetationens physiognomi måste 
betraktas. I det föregående är redan den stora 
skiljaktighet, som eger rum mel i an la f- vegetatio- 
nen på granit gi^und och på kalkgrund, aiigifven 
och med åtskilliga anmärkningar öfver Gottländ- 
ska laf-former upplyst. Skiljaktigheten är så stor, 
att kalkgrunden knappt har någon iafart gemen- 
sam med gi anitgrunden , hvarken stenlaf eller 
jordlaf, men väl några motsvarande, oui h vilka 
tvekan kuncle uppstå , huru vida de icke uppkom- 
mit genom de analoga granit-arternas utvandring 
till kalkgrunden och kalkens förmåga att tians- 
formera dem. Så väl detta analoga förhållande 
mellan vissa kalk- och granit-grundens lafarter, 
som de förvandlingar flera den senares arter un- 
dergå, när de öfverfljtta på den förra, äro förut 
antydda. Man får derföre åtskilja kalk-lafvar och 
granit-lafvar, ja äfven kalkjords-lafvar från de öf- 
riga jordlafvarne. Denna skillnad är så väsendt- 
1ig och bestämd 5 att äfven i de fasta landets trak- 
ter, der kalkstens-bildningen äi* ganska sparsam 
och ligger i små gångar inkastad mellan granit- 
artad stenbildning, men icke höjer sig öfs er jord- 
ytan, förråda de på kalkstenshällen växanile laf- 
arter dess skiljaktiga mineraliska natur från den 
bredvid liggande gneis-hällen. Gottland är en 
ganska mäktig i hafvet bildad kalk-klippa; på 
kalkgrund h vilar liela dess jord. Om också kalk- 
lafvarne icke äro den från fasta lamlet ankom- 
mande forskaren okända, så iinner han sig dock 
här förflyttad inom kalk-lafs- vegclal ioncns egent- 
liga onnåde. Det är denna tlel af laf- vegetatio- 
nen, som förnämligast fortjeuar att kallas Gott- 
lands e^na ■■'*"), på hvilken derlore uppmiirksandie- 
*) Det hor ls.anskr uimiik.i';, all ulivmiiic for en yp- 
