203 
ten framför alit bör vändas; och den yngre sand- 
stens-bildning, som , ehuru inskränkt, ligger blot- 
tad eller af mennisko-händer aftäckt vid öns syd- 
liga kuster, erbjuder äfven några lafFormer, som 
fåfängt sökas på uråldrig berg-grund, jemte till- 
fälle att iakttaga de öfverflyttningar af granit-laf- 
var på sandstenen, som föregå från talrika, i 
denna trakt från fasta landet öfverförda block af 
uråldrig stenar t. 
Dessa på Gottland förekommande granit-laf- 
var tillhöra deremot icke Öns ursprungliga och 
egna vegetation. De böra betraktas såsom främ- 
lingar på ön, inflyttade med de klippstycken och 
block af fasta landets uråldriga bergbildning, som 
ligga utströdda öfver vissa trakter af ön, på den 
smala strandheden vid vestra sidan, men mest 
mot den östra sidan, på och nedanför dess suc- 
cessiva afsluttningar mot hafvet, samt i de stör- 
sta slycken på öns lågaste, södra del. Jag tror 
mig derföre gifva den sannaste och naturenligaste 
pigare och rikare kalklafs-vegetation är på Gottland 
beredt just genom kalkinassans uppstigande i stora 
isolerade kullar med lodräta klippväggar. På dessa 
bergväggar och på kullarnes öfre, nästan horizontelt 
afskurna, slätter förekomma de märkvärdigaste och 
de nu anmärkta för Scandinaviska floran nya kalk- 
lafvar. Om dessa kalk-kullar saknades, skulle Gott- 
land vara föga rikare på lafvar än Öland. Ty laf- 
vegetationen på kalkflötsens branta afstupning mot 
vestra sidan är föga utmärkt och temligen enformig. 
Den låga ytan så väl på Ölands, som det inre fasta 
landets öfvergångs- trakter medgifver icke kalklafvar- 
nes ymnigare utbredning. Hvad den olika formatio- 
nen kan bidraga härtill, vågar jag ej bedömma. Det 
vill väl synas, som den enkrinit-förande flötskalken 
vore för lafvarnes utvickling mera gynnande. Men 
undantagas de egentligen alpinska och de syd-euro- 
peiska, Gottland egna kalk-lafvarne, så förekomma 
nästan alla de öfriga i hvarje kalktrakt. 
